ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/999/20
Головуючий у першій інстанції – Ковальова Т. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/456/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді  Бобрової І.О.,
суддів –  Висоцької Н.В.,  Шитченко Н.В.,    

сторони:

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення – м. Ніжин,
дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 28.12.2020,
                                               У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.02.2020 у справі №740/289/20 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття, та судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.02.2020 по справі №740/695/20 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Визначити та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 єдину частку від його заробітку (доходу) на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 

Позов мотивовано тим, що з 15.10.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який на час звернення з позовом не розірвано. Від шлюбу подружжя має двох доньок, що проживають з відповідачкою: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої за судовим наказом від 06.02.2020 позивач сплачує аліменти у розмір1/4 заробітку, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої за судовим наказом від 24.02.2020 сплачує аліменти у розмірі 1/4 заробітку. 
Крім того, рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.02.2020 у справі № 740/290/20 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно на її утримання на період вагітності до досягнення ОСОБА_4 трьох років. 
Позивач стверджує, що при подачі заяви про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на другу дитину, відповідачка приховала від суду той факт, що подружжя має двох дітей і на утримання старшої доньки з позивача вже стягнуто аліменти. 
За викладених обставин, посилаючись на те, що з його заробітку стягується 2/3 частини та на зміну сімейного стану, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_2 другої дитини, позивач просить задовольнити позовні вимоги і зменшити розмір аліментів на утримання двох дітей визначивши єдину частку – 1/3 заробітку, як це зазначено у ч. 5 ст. 185 СК України.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 грудня 2020 року позов задоволено.  Зменшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.02.2020 по справі №740/289/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину – дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Зменшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.02.2020 по справі №740/695/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину – дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Судові накази від 06.02.2020 по справі №740/289/20, від 24.02.2020 по справі №740/695/20 – повернуто до суду, який видав судові накази. 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачка звернулась з апеляційною скаргою, вважає, що ухвалюючи рішення суд уник з`ясування обставин, що мають значення для справи, формально розглянув справу, порушив норми процесуального права, прийняв незаконне по суті рішення про задоволення позову.
Скаржниця стверджує, що судом розглянуто справу 28.12.2020 без її участі, хоча нею 23.12.2020 було подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Суд не звернув уваги на надану відповідачкою лікарняну довідку від 22.12.2020, відповідно до якої з 22.12.2020 остання перебуває під наглядом лікувального закладу, що унеможливлює її явку до суду 28.12.2020. У зв`язку з зазначеним вона була позбавлена можливості надати свої заперечення щодо довідки від 22.07.2020 про працевлаштування позивача. Вказана довідка відповідачці направлялась 28.08.2020, нібито вручена їй особисто 09.10.2020, однак це не відповідає дійсності.
Поза увагою суду залишилися письмові пояснення відповідачки про відсутність фактичних сімейних відносин з позивачем станом на час народження другої дитини, а без існування інституту сім`ї між сторонами, посилання ОСОБА_1 на зміну його сімейного стану не повинні були враховуватися судом. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 також посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, відповідно до якого зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. При цьому позивач не довів, що стан його здоров`я чи зміна сімейного стану та народження другої дитини вплинули на його спроможність виконувати батьківські обов`язки по утриманню старшої дитини у визначеному судом розмірі.
ОСОБА_1 вимушено змінив місце роботи з метою уникнення сплати аліментів у розмірі, більшому за мінімальний, а сума його доходу, зазначена у довідці з місця роботи від 22.07.2020 – сумнівна, у зв`язку з чим посилання позивача на цю довідку як на доказ позовних вимог суд не мав брати до уваги.
Окрім наведеного, ОСОБА_2 звертає увагу апеляційного суду, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позові ОСОБА_1 просив стягувати з нього єдину частку його заробітку у розмірі 1/3, але суд задовольняючи позов зменшив розмір аліментів по кожній дитині з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку, про що позивач не просив.
Позивач не довів обставини, які б перешкоджали йому сплачувати аліменти у встановлених розмірах, він є фізично здоровою, працездатною особою, тому з метою забезпечення інтересів дітей рішення місцевого суду підлягає скасуванню.      

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає. Вважає доводи апеляційної скарги вигаданими, безпідставними, спрямованими на захист не інтересів дітей, а особистості відповідачки. Стверджує, що судові засідання по справі неодноразово відкладались за її ініціативи з метою затягування часу розгляду справи. Натомість, відповідачкою було в повному обсязі реалізовано її права, подано відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, у зв`язку з чим суд обґрунтовано відхилив заяву відповідачки про відкладення розгляду справи.
Позивач вважає, що розмір його заробітної плати та місце роботи у даному спорі вирішального значення не мають, оскільки аліменти присуджені у частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі, яка підлягає співвідношенню з розміром заробітку платника аліментів. Разом з тим, позивач підтверджує, що дійсно вимушено змінив роботу на менш оплачувану оскільки, на відміну від нової роботи, де він витрачає менше коштів на проїзд та харчування і взагалі не оплачує за проживання, на попередній роботі він ніс значні затрати на проїзд, проживання та харчування, при цьому ще й сплачував 2/3 частки заробітку на аліменти, що було не співмірним з його доходами.
ОСОБА_1 зазначає, що з нього на користь відповідачки на утримання двох дітей стягнуто половину всього доходу, що суперечить положенням п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та ч. 5 ст. 183, відповідно до яких аліменти в такому розмірі на підставі судового наказу можуть бути стягнуті лише на утримання трьох і більше дітей. 
Суд в своєму рішенні зменшив розмір аліментів на кожну дитину з 1/4 частки заробітку (доходу) до 1/6, що разом і становить 1/3 як  просив позивач у позовній заяві. Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог є необґрунтованими.
                             
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після винесення судового наказу від 06 лютого 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, рішенням від 14 лютого 2020 року за позовом ОСОБА_2 з ОСОБА_1 було стягнуто на неї аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно на період вагітності до досягнення дочкою трьох років, після чого за заявою ОСОБА_2 судовим наказом від 24 лютого 2020 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на її користь на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Отже матеріальне становище ОСОБА_1 змінилося у зв`язку з тим, що аліменти почали стягуватися на двох дітей та на дружину.
Враховуючи зміну матеріального стану позивача, наявність інших осіб на його утриманні, з урахуванням положень ч. 5 ст. 183 СК України, на підставі встановлених фактичних обставин справи, наданих доказів сторонами та, виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, районний суд дійшов висновку, що розмір стягуваних аліментів підлягає зміні, а позов – задоволенню.

З такими висновками Ніжинського міськрайонного суду апеляційний суд погоджується. 

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок  батьків утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2015 (а.с. 9). В шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_9 (а.с. 10-11).
20 січня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – ОСОБА_3 (а.с. 13-14) та з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності (а.с. 17-19).
Судовим наказом цього ж суду від 06.02.2020 по справі №740/289/20  стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку i не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20 січня 2020 року i до досягнення дитиною повноліття (а.с.20).
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду вiд 14.02.2020 по справі №740/290/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дружину  у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно на період вагітності, починаючи з 20 січня 2020 року до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років (а.с.22-24).
17 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4  частини на одну дитину – ОСОБА_4 (а.с. 15-16). Із тексту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_2 , посилаючись на п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, ч. 5 ст. 183 СК України, просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на одну дитину, при цьому про те, що у подружжя є друга дитина, на утримання якої з останнього вже стягнуто аліменти ОСОБА_2 не зазначає.
Судовим наказом від 24.02.2020 по справі №740/695/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку i не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.02.2020 i до досягнення дитиною повноліття (а.с.21).

В матеріалах справи міститься копія довідки про доходи позивача за період з серпня 2019 по січень 2020, відповідно до якої з 14.03.2019 до 16.01.2020 ОСОБА_10   працював в ТОВ «ВІННЕР ПЦКА» на посаді мийника-логіста і його заробіток за останні шість місяців роботи складав 87668,49 грн (а.с. 12), що в середньому становить близько 14 611 грн на місяць (без утримання податків та зборів).
06.03.2020 ОСОБА_1 за місцем роботи було виплачено матеріальну допомогу у зв`язку з народженням дитини в сумі 25000 грн з утриманням податків, що підтверджується копією довідки ТОВ «Віннер Автомотів» № 200409/1 від 09.04.2020 (а.с. 48). 
Із копії довідки ПП НТЦ «Кристал» № 12 від 22.07.2020 вбачається, що ОСОБА_1 працює на підприємстві на посаді мийника автомобілів з 20.07.2020 з окладом 4723 грн (а.с. 63).
Вказана довідка підтверджує зміну майнового становища позивача в бік зменшення з часу стягнення аліментів за трьома судовими рішеннями.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 вимушено змінив місце роботи з метою уникнення сплати аліментів у розмірі, більшому за мінімальний, а сума його доходу, зазначена у довідці з місця роботи від 22.07.2020 – сумнівна, є голослівними. Надані позивачем докази щодо зміни його матеріального стану належними та допустимими доказами відповідачкою не спростовано.  

З довідки Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради № 03-1573 від 24.03.2020 вбачається, що ОСОБА_2 призначена допомога при народженні дитини ОСОБА_4 з 01.02.2020 до 28.02.2023, інших видів допомог не отримує (а.с. 33 копія). Відповідно до довідки № 10-15/12 від 12.01.2021 за період з 08.2020 до 01.2021 зазначена допомога складає 860 грн  щомісячно (а.с. 80). Крім цього, ОСОБА_2 з 01.10.2020 до 01.04.2021 призначено соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, про що свідчить копія довідки № 10-15/14 від 12.01.2021 (а.с.78). 

Надаючи відповідь на доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що становище позивача та відповідача після народження другої доньки змінилося однаково, проте на її утриманні перебувають дві дитини і вона, як слабша сторона у сімейних відносинах, не повинна бути позбавлена захисту при зміні розміру аліментів, колегія суддів виходить з наступного.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч.3 ст.80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
За змістом частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Отже будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч.1 ст.192 СК України та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2020  у справі № 664/252/19, провадження № 61-20737св19.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).

На думку колегії суддів, виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, оцінених у їх сукупності, та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та установивши, що матеріальне становище ОСОБА_1 змінилося у зв`язку з тим, що аліменти почали стягуватися на двох дітей та на дружину, а заробітна плата в зв`язку зі зміною місця роботи значно зменшилася, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення з нього на утримання двох дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1/4 частки заробітку до 1/6 на кожну дитину, що в сумі складає 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів. 

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позові ОСОБА_1 просив стягувати з нього єдину частку його заробітку у розмірі 1/3, але суд задовольняючи позов зменшив розмір аліментів по кожній дитині з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку, про що позивач не просив, є безґрунтовними, оскільки це не призводить до зміни загальної суми стягнутих аліментів з ОСОБА_1 , а тому не свідчить про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог.

Твердження відповідачки про відсутність фактичних сімейних відносин з позивачем станом на час народження другої дитини, у зв`язку з чим посилання позивача на зміну його сімейного стану не повинні були враховуватися судом не приймаються. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
З огляду на зазначене, вказана обставина не впливає на вирішення судом спору по суті заявлених позовних вимог.

Посилання скаржниці на висновок Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, відповідно до якого зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, апеляційним судом не береться до уваги, оскільки обставини, встановлені судом у вказаній справі не є тотожними обставинам у справі, що переглядається. Натомість, колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду у вказаній постанові, а саме: «аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів». 
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач вказував на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, вказані обставини знайшли своє підтвердження як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи апеляційним судом. 

Щодо доводів скаржниці про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразились у розгляді справи судом без її участі, всупереч документально підтвердженої хвороби відповідачки та її незгоди з розглядом, що є підставою для скасування рішення суду, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, яке виразилось у розгляді справи (питання) судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Особи, які беруть участь у справі, згідно зі статтею 43 ЦПК України мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно із статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів
За змістом ч. 1 статті 44 ЦПК Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду від 12.03.2020 (а.с. 27).
30.30.2020 відповідачкою було подано відзив, а 15.05.2020 – письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. 30-33, 46-48).
За клопотаннями відповідачки від 24.04.2020 (а.с. 34) та 20.08.2020 (а.с. 51) про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, яких ні з ким залишити, та з побоювань зараження коронавірусною хворобою (COVID-19), судові засідання були відкладені на іншу дату.
23 грудня 2020 року ОСОБА_2 втретє звернулась із заявою про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, вона піклується про безпеку зараження коронавірусною хворобою (COVID-19) та перебуває під наглядом лікувального закладу з 22.12.2020. 

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
З огляду на наявність в матеріалах справи відзиву та заперечень відповідачки на позов, перебування справи в провадженні суду понад строки, що встановлені ст. 210 ЦПК України, та з огляду на положення ч.4 ст.223 ЦПК України, суд першої інстанції вірно розглянув справу за відсутністю відповідачки, не взявши до уваги клопотання останньої про чергове відкладення розгляду справи. 

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.
Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, 
                                  
                                     П О С Т А Н О В И В:

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 грудня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
  
Судді Чернігівського апеляційного суду
                                                                                          І.О.Боброва

                                                                                          Н.В. Шитченко

                                                                                          Н.В. Висоцька

                                       Повний текст постанови складений 22.03.2021.