ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1002/21 Справа № 172/805/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
               заступника прокурора Дніпропетровської області, 
на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, - 

ВСТАНОВИЛА: 

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, в якому, з врахуванням уточнень, просить визнати на нею право на спадкування за законом усіх прав та обов`язків засновника (учасника) ФГ «Свитязь» ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та право постійного користування земельною ділянкою площею 46,0306 га призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який 14 грудня 1999 року створив та зареєстрував фермерське господарство «Свитязь» і якому на підставіі рішення сесії Васильківської районної ради народних депутатів від 28 липня 2000 року № 285 було надано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 46,0306 га для ведення селянського (фермерського) господарства.
Після смерті батька, у встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа № 233/14.
На даний час головою, єдиним учасником, засновником господарства є вона, позивач. Крім того, ФГ «Свитязь» є діючим суб`єктом господарювання, здійснює господарську діяльність, подає до державних органів відповідну звітність.
За позицією відповідача у справі після смерті її батька право користування земельною ділянкою втрачено, а тому відповідач має намір припинити право постійного користування земельною ділянкою для фермерського господарства.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року частково задоволено заявлені позовні вимоги.  Визнано за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 46,0306 га призначеною для ведення селянського (фермерського) господарства та розташованою на території Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області (на даний час Миколаївської сільської об`єднаної територіальної громади Васильківського району Дніпропетровської області) відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ДП ВС 246, виданого 12 лютого 2001 року Васильківською районною радою народних депутатів Дніпропетровської області на підставі рішення 12 сесії ХХІІ скликання Васильківської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області від 28 липня 2000 року № 285, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави та в особі  Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі посилаючись на порушення норм матеріального права при ухвалені оскаржуваного рішення, оскільки право постійного користування земельною ділянкою не входить до спадщини відповідно до норм закону.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за законом. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_2 записаний батьком дитини, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, згідно з яким ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 », свідоцтвом про шлюб, згідно з яким ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу мінила прізвище на « ОСОБА_6 », витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 233/14.
       Державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 46,0306 га, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства та розташованої на території Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області у зв`язку з відсутністю відомостей щодо перебування у приватній власності спадкодавця вказаної земельної ділянки, що підтверджується постановою державного нотаріуса від 10 липня 2019 року.
       За життя ОСОБА_2 як голова ФГ «Свитязь» набув право постійного користування на земельну ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та отримав державний акт на право постійного користування землею серії ДП ВС 246, виданий 12 лютого 2001 року Васильківською районною радою народних депутатів Дніпропетровської області.
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, входить до складу спадщини і передається спадкоємцям у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору. 
       Проте з даними висновками колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.
       Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.
       Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.
       Пунктом 6 розділу Х “Перехідні положення” ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
       Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.
       Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
       Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
       Відповідно до частини першо статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
       Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
       Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.
       Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
       У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
       Відповідно до статті 407 ЦK України (у редакції, на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.
       Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Разом з тим статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.
       Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
       Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.
       Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.
       Статтею 1225 ЦК України не передбачено можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою, а частиною першою статті 407 ЦК України та частиною першою статті 102-1 ЗК України передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення.
       За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що спадкодавець користувався вищезазначеною земельною ділянкою не на підставі договору емфітевзису, а на підставі державного акта на право постійного користування землею, тому позивач не позбавлений можливості звернутися до власника цієї земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування вказаною земельною ділянкою відповідно до статті 407 ЦК України.
       Виходячи з того, що між власником спірної земельної ділянки (органом місцевого самоврядування) та батьком позивача не укладався договір, відповідно до умов якого передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, суд приходить до висновку, що згідно з вимогами статті 407 ЦК України відсутні правові підстави для визнання за спадкоємцем права користування чужою земельною ділянкою.
       Виходячи з викладеного заявлені позовні вимоги про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягають задоволенню.
       Таким чином, невстановлення судом першої інстанції дійсних правовідносин призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на користь Прокуратури Дніпропетровської області у розмірі 3 254, 60 грн.
       
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області – задовольнити. 
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768, 40 грн.– скасувати.
У задоволені позовних вимог  ОСОБА_1 в цій частині   - відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпрпоетрвоської області судові витрати в сумі 3 254 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        Е.Л. Демченко                                                 
                                                                               М.О. Макаров