ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6365/15-ц  Номер провадження 22-ц/814/12/21	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря Кальник А. М.
розглянув цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року у складі судді Турченко Т. В.
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2015 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 18 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», яке в подальшому реорганізовано в ПАТ «ОТП Банк», та  ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ML-D00/230/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 54 463,90 дол. США за процентною ставкою 4,49% річних та зобов`язалась повернути вказані кредитні кошти у строки, зазначені у п. 16.1 Кредитного договору, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені п. 1.4 Кредитного договору.
18 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та  ОСОБА_2  укладено договір поруки № SR-D00/230/2008, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, як солідарний боржник.
29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги до боржників за вказаним кредитним договором. 
Відповідачі належним чином умов договору не виконують, у зв`язку з чим станом на 05.11.2015 утворилася заборгованість в розмірі 36 016,48 дол. США, яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку, поклавши на них судові витрати по справі. 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 січня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено та стягнуто солідарно ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № ML-D00/230/2008 від 18.07.2008 в сумі 36 016, 48 доларів США.
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» судовий збір в розмірі 12 543,94 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2016 року заяву  ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення суду від 06 січня 2016 року скасовано та призначено розгляд справи в загальному порядку.
08 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою.
Зустрічний позов мотивовано тим, що надіславши боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту у 2008 році, ПАТ «ОТП Банк» змінило строк виконання зобов`язання, визначивши останнім днем цього строку 02 січня 2009 року. Таким чином ПАТ «ОТП Банк» повинно було пред`явити позов до поручителя, починаючи з 03 січня 2009 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 03 липня 2009 року.
Оскільки з позовом про дострокове солідарне стягнення боргу позивач звернувся лише 05 листопада 2015 року, посилаючись на підстави, встановлені частиною четвертою статті 559 ЦК України, ОСОБА_2 просив визнати поруку за договором від 18 липня 2008 року № SR-D00/230/2008, укладену між ним та ЗАТ «ОТП Банк», припиненою. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.
Стягнуто з      ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 18 липня 2008 року № ML-D00/230/2008 у сумі 900 492,56 грн, що еквівалентно 36016,48 дол. США.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з      ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплачений судовий збір по 6 274,97 грн з кожного. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 29 червня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло всі права та обов`язки за кредитним договором, порука не припинена, оскільки кредит не погашено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Апелянт, зокрема, вказує на наявність іншого рішення суду між цими ж сторонами та з того самого предмету; пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду; відсутність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензії та дозволу на роботу, як фінансової установи; відсутність у матеріалах справи доказів наявності у ПАТ «ОТП Банк» на момент видачі кредитних коштів ліцензії на проведення валютних операцій; припинення поруки ОСОБА_2 . 
Відповідач ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення та неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторинг Україна» у повному обсязі, а його зустрічний позов задовольнити.
Справа переглядалась Апеляційним судом Полтавської області, постановою якого від 12 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції було скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Факторинг Україна» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 . 
Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 18 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», яке реорганізовано в ПАТ «ОТП Банк», та  ОСОБА_5 укладений кредитний договір № ML-D00/230/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 54 463,90 доларів США, які вона зобов`язалась повернути та сплатити проценти, встановлені за плаваючою процентною ставкою (фіксований відсоток - 4,49% річних + ставка FIDR), шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, до 15 липня 2033 року.
Цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-D00/230/2008, за умовами якого останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання  ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань, як солідарний боржник.
Своїх зобов`язань за кредитним договором відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого банк заявив вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів, належних йому за договором.
З матеріалів цивільної справи № 2-2615/11 (2-3448/09, 2-1711/10) вбачається, що 06 липня 2009 року представник ЗАТ «ОТП Банк» звернувся до Київського районного суду м. Полтави із позовом про стягнення з   ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованості за Кредитним договором № ML-D00/230/2008 від 18.07.2008 у розмірі: основний борг - 54 463,90 доларів США, несплачені проценти - 4 610,50 доларів США, пеня - 5 911,22 грн, штраф - 225 грн, а всього з урахуванням курсу долара США до гривні, встановленого НБУ на 23.06.2009 - 485 710,13 грн, та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2009 року справу передано на розгляд до Октябрського районного суду міста Полтави. 
Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 січня 2010 року (справа № 2-1711/10) позов ЗАТ «ОТП Банк» було задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» вказану заборгованість за кредитом на загальну суму 457 660,13 грн, у рахунок погашення боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 .
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2010 року за заявою ОСОБА_4 заочне рішення цього суду від 22 січня 2010 року скасоване, справу призначено до розгляду.
29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло всі права та обов`язки за спірним кредитним договором. 
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави, проголошеною у судовому засіданні 07 грудня 2010 року, залучено в якості позивача правонаступника - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2011 року, яка є чинною, за заявою представника позивача позов ЗАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. 
У цій справі, яка є предметом розгляду, позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , яка 14 лютого 2014 року уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-D00/230/2008 від 18.07.2008 в сумі 36 016,48 доларів США - 05 листопада 2015 року.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до статей 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого банк відступив, а позивач прийняв на себе всі права та обов`язки за кредитним договором, порука не припинена, оскільки кредит не погашено.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 
Згідно з частинами першою, другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належними сторонами, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у строк, встановлений у зобов`язанні.
Правовими наслідками порушення зобов`язання відповідно до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України є зміна умов зобов`язання.
Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Умовами укладеного між сторонами Кредитного договору № ML-D00/230/2008 від 18.07.2008 (пункт 1.9.) встановлено право Банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором чи іншими укладеними з Банком договорами. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. 
Сторони також домовились, що вимога вважається надісланою, а відкликання цієї вимоги здійсненим в день їх направлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому Договорі за допомогою поштового зв`язку. До направлення вимоги чи відкликання на адресу позичальника поштою прирівнюється також вручення позичальнику чи його представникам (у тому числі особам, які мешкають разом з позичальником) під розписку.
Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя - протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц).
       З матеріалів справи вбачається, що досудову вимогу за вих. № 22-3-2/44550 від 02.12.2008 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № ML-D00/230/2008 від 18.07.2008 у розмірі суми кредиту - 54 463,90 доларів США, відсотків за користування кредитом - 821,05 доларів США, пені - 1979,98 грн та штрафу - 75 грн було направлено боржнику ОСОБА_4 ЗАТ «ОТП Банк» 19.01.2009 (т. 1 а.с. 144-145), що є строком виконання зобов`язання за кредитним договором і з цього часу у кредитора виникло право на судовий захист шляхом пред`явлення позову до позичальника та/або поручителя.
Встановлено, що з позовними вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-D00/230/2008 від 18.07.2008 кредитор - ЗАТ «ОТП Банк» звернувся 06.07.2009 (справа № 2-2615/11 (2-3448/09, 2-1711/10) та ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2011 року, яка набрала законної сили, за заявою правонаступника позивача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позов ЗАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. 
За правилами статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України  позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно частини четвертої статті 266 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки й такий строк позовної давності сторонами не змінювався.
Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).
Таким чином, звертаючись у цій справі з позовом про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № ML-D00/230/2008 від 18.07.2008 в сумі основного боргу - 36 016,48 доларів США 05.11.2015, позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустив строк позовної давності.
Європейський Суд з прав людини, даючи тлумачення  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказав, що хоча в пункті 1 статті 6 Конвенції втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом, проте не є абсолютним: право доступу до суду може підлягати обмеженням, застосування яких допускається в порядку презумпції, оскільки таке право з огляду на сам його характер потребує державного регулювання. Суд також зазначив, що строки позовної давності мають кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
У справі «Grafescolo S.R.L. проти Республіки Молдова» Суд відзначив, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язковим для країн, котрі підписали конвенцію. Далі Суд повторює, що стаття 6 документа зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. У справі «РуїзТорія проти Іспанії» (рішення від 09.12.1994) ЄСПЛ установив, що відмова національного суду обґрунтувати відхилення заперечення стосовно спливу строку давності є порушенням цього положення. Суд відзначив у цьому контексті, що строк позовної давності був важливим аргументом, і якщо б він був узятий до уваги, то це, можливо, привело до відмови в позові.
Таким чином, позовна давність в аспекті розумних строків є важливою гарантією справедливості, правової визначеності та верховенства права. 
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши прострочення боржника за кредитним договором № ML-D00/230/2008 від 18.07.2008 та наявність заборгованості, у порушення вимог статей 263, 264 ЦПК України не вирішив клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності (т. 1 а.с. 142-143), що з огляду на факт пропуску позивачем строку позовної давності мало істотне значення для вирішення справи, неправильно застосував норми матеріального права - не застосував закон, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив з того, що боржником кредитні зобов`язання по кредитному договору не виконані, дата остаточного повернення кредиту в кредитному договорі визначена 15 липня 2033 року, а відповідно до умов договору відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. 
При цьому, суд не дав належної оцінки умовам договору поруки № SR-D00/230/2008 від 18.07.2008, факту зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання пред`явленням вимоги до боржника про дострокове повернення кредиту, та відповідно перебігу строку, встановленого частиною четвертою 559 ЦК України для пред`явлення кредитором вимоги до поручителя, як підстави припинення поруки, що було доводом зустрічного позову ОСОБА_2 та на що він посилається у своїй апеляційній скарзі.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час зміни банком строку виконання основного зобов`язання за спірним кредитним договором, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 
Зі змісту укладеного між сторонами договору поруки № SR-D00/230/2008 від 18.07.2008 вбачається, що строк поруки ОСОБА_2 пов`язується зі строком повернення основної суми кредиту, наданого боржнику ОСОБА_4 , - не пізніше 15 липня 2033 року, а умови статті 4 договору щодо його дії до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та припинення відповідальності поручителя лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі не є строком у розумінні статті 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Оскільки строк поруки у самому договорі поруки сторонами не встановлений, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк припинення поруки має рахуватись від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а у разі реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості - від дня пред`явлення такої вимоги, що є зміною строку виконання основного зобов`язання. 
Як вище зазначалось, строк виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором було змінено направленням 19.01.2009 ЗАТ «ОТП Банк» досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, одночасно Банком пред`явлено досудову вимогу і до поручителя ОСОБА_2 , а 06.07.2009 направлено позов до суду у справі № 2-2615/11 (2-3448/09, 2-1711/10), що свідчить про дотримання кредитором строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, а отже порука ОСОБА_2 із заявлених у зустрічному позові підстав не припинилась. 
Висновки суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог  ОСОБА_2  до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що відповідно до пунктів 3, 4 частини першої, частини четвертої статті 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції у його мотивувальній частині. 
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , що строк виконання зобов`язання настав 02.01.2009, а звернувшись з позовом до суду 05.11.2015 позивач пропустив строк пред`явлення вимоги до поручителя, є помилковими та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи. 
Крім зазначених, інші доводи, на які посилаються в апеляційних скаргах відповідачі, правового значення по справі не мають. 
За наведених обставин апеляційні скарги відповідачів підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню в частині первісного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з ухваленням в цій частині нового рішення та зміні в частині підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 
Оскільки у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» слід відмовити, понесені первісним позивачем судові витрати по справі, зокрема, зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 12 549,94 грн покладаються на позивача та не підлягають відшкодуванню відповідачами. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року в частині стягнення з      ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 18 липня 2008 року № ML-D00/230/2008 у сумі 900 492,56 грн, що еквівалентно 36 016,48 доларів США, та по 6 274,97 грн з кожного судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
В частині зустрічного позову  ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        О. І. Обідіна

                                                                       О. В. Прядкіна