Справа № 344/14718/20 
Провадження № 22-ц/4808/82/21 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року                 м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Девляшевського В.А.,
                       суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
                       секретаря                Єлісевич О.М., 
                       з участю:                представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
                                               позивача ОСОБА_3 та його представника – 
                                                ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Державна інспекція містобудування України про визнання незаконним та самочинним будівництва, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючою суддею Польською М.В. 04 листопада 2020 року, 
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пред`явили до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Державна інспекція містобудування України пред`явили позов про визнання незаконним та самочинним будівництва, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.
Звертаючись із позовом до суду, позивачами одночасно заявлено вимогу про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , а також іншим особам продовжувати здійснювати будівельно-монтажні роботи та будь-які дії, пов`язані з таким виконанням в житловому будинку по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2020 року заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволено. Постановлено заборонити відповідачу ОСОБА_1 , а також іншим особам продовжувати здійснювати будівельно-монтажні роботи та будь-які дії, пов`язані з таким виконанням, а саме - щодо добудови третього поверху та мансарди в житловому будинку АДРЕСА_1 до вирішення спору судом та прийняття рішення в цій справі.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, судом не враховано, що позивачами не доведено того факту, що саме нею або будь-якими іншими особами за її замовленням здійснюється реконструкція третього поверху будинку по АДРЕСА_1 . Поза увагою суду залишилось й те, що вона хоч й здійснює ремонт у належній їй з 12 лютого 2019 року квартирі АДРЕСА_2 , однак жодного відношення до реконструкції третього поверху у вказаному будинку вона не має. Більше того, зазначає ОСОБА_1 , такі факти не встановлені компетентними контролюючими органами. Крім того, позивачами не представлено ніяких висновків санітарно-епідеміологічної служби, структурних підрозділів Управління ДСНС України, управління по експлуатації газового господарства, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю чи висновку судового будівельно-технічного експерта про загрозу життю, здоров`ю чи майну позивачів. ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що не знайшли свого підтвердження причинно-наслідковий зв`язок щодо доводів ОСОБА_7 про отруєння чадним газом внаслідок протиправних дій з її боку щодо втручання в систему газовідводу будинку АДРЕСА_3 , оскільки жодних доказів вказаного позивачем не надано. Крім того, зазначає апелянт, в заяві про забезпечення позову не міститься пропозиції заявників щодо зустрічного забезпечення. Натомість суд першої інстанції на власний розсуд зазначив про відсутність підстав застосовувати такі заходи зустрічного забезпечення. Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_1 просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати.
У надісланому на адресу суду відзиві позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили. Додатково вказали, що на день подачі позову та відзиву на апеляційну скаргу відповідач продовжує здійснювати будівельні роботи без відповідних документів із порушенням містобудівних умов та обмежень забудови, порушуючи санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинків. У зв`язку з такими роботами, вказують позивачі, належним чином не функціонує витяжка вентиляційної шахти димового каналу газових котлів, виникає підтоплення, наноситься шкода руйнуючого характеру. Також позивачі вказують на те, що після подачі ними позову до ОСОБА_1 на їх адресу надійшли гарантійні листи від ТОВ «ЛММ Сервіс» №30/01 від 30 жовтня 2020 року та ТОВ «Центр опалювальної техніки» №30/10-01 від 30 жовтня 2020 року, із змісту яких вбачається, що саме за дорученням ОСОБА_1 проводиться реконструкція третього поверху із мансардою в житловому будинку АДРЕСА_1 . Більш того, вказують позивачі, на замовлення саме відповідачки ОСОБА_1 ДП «Карпатський експертно-технічний центр держпраці» виготовило проект про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій житлового будинку АДРЕСА_1 . Посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженої ухвали суду, позивачі просять її залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 скористався також виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 представник виконавчого комітету вважає необґрунтованими, а тому просить оскаржену ухвалити залишити без змін. Додатково вказав, що у зв`язку із відсутністю документів дозвільного характеру та самовільним виконанням будівельних робіт, управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 12 жовтня 2020 року направлено листа до Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про вжиття дій щодо зупинення виконання будівельних робіт на АДРЕСА_1 , а листом від 11 листопада 2020 року повідомлено КП «Івано-Франківськводоекотехпром», ПАТ «Івано-Франківськгаз», ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про вжиття заходів реагування в межах визначених повноважень та розгляд питання стосовно відключення будинку АДРЕСА_1 від інженерних мереж.
Позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також представники Івано-Франківської міської ради та Державної інспекції містобудування України в засідання апеляційного суду не з`явились, хоча про розгляд справи були належним чином повідомлені. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав. Додатково зазначив, що ОСОБА_1 не має ніякого відношення до самочинного будівництва по АДРЕСА_1 , адже приміщення третього та мансардного поверхів їй не належать, а право власності на них зареєстровано за іншою особою. Про це було подано відповідні документи.
Позивач ОСОБА_3 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили. Додатково ОСОБА_3 вказав, що експертний висновок про забудову третього поверху замовляла саме ОСОБА_1 , однак їй було відмовлено у такій забудові. Лише 11 грудня 2020 року йому стало відомо, що третій поверх та мансардне приміщення у будинку зареєстровані не на ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що, незважаючи на ухвалу про заборону ведення будівельних робіт, на даний час спорудження третього поверху та мансарди будинку АДРЕСА_1 завершено, дах перекрито, там ведуться тільки внутрішні ремонтні роботи.
Представник позивача ОСОБА_3 також підтвердив, що після постановлення ухвали про забезпечення позову будівельні роботи в будинку не вдалось припинити, і на даний час спорудження третього поверху та мансардного приміщення у вищевказаному будинку завершено. Повідомив також, що до правоохоронних органів було подано заяву про імовірне зловживання службовими особами при вирішенні питання щодо прийняття в експлуатацію названих вище приміщень та державної реєстрації права власності на них.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_3 та його представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову в цій справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду, у зв`язку з чим заборонив відповідачу ОСОБА_1 , а також іншим особам продовжувати здійснювати будівельно-монтажні роботи та будь-які дії, пов`язані з таким виконанням щодо добудови третього поверху та мансарди в житловому будинку АДРЕСА_1 . Однак погодитись із цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке. 
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам оскаржена ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Такі правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 641/2891/19-ц.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у випадку задоволення позову.
З наведеного випливає, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Отже, позивачам перш за все слід було надати докази, що самовільне спорудження згаданих вище приміщень веде саме ОСОБА_1 . 
Позивачами таких документальних доказів суду надано не було. Незважаючи на це, в ухвалі про задоволення заяви про забезпечення позову місцевий суд, покладаючи на ОСОБА_1 обов`язок не продовжувати здійснювати будівельно-монтажні роботи та будь-які дії, пов`язані з добудовою третього поверху і мансарди в житловому будинку АДРЕСА_1 , послався тільки на те, що вбачається наявність обгрунтованих підстав стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених прав позивачів. 
Апеляційним судом встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 здійснювалось будівництво третього поверху та мансардного приміщення, яке позивачі просять визнати самочинним.
В засіданні апеляційного суду сторони вказали, що будівництво у будинку по АДРЕСА_1 завершено і право власності на згадані вище приміщення зареєстровано не за відповідачкою, а за іншою особою.
Таке посилання підтверджено долученими до справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежитлового приміщення №3 загальною площею 76,4 кв.м, яке знаходиться в будинку по АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку, тобто 3 поверху та мансардного приміщення з 16 та 11 грудня 2020 року відповідно являється ОСОБА_8 , що підтверджується довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №239634322 та №239633705 від 04 січня 2021 року. 
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, те, що власником приміщення АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_5 є не відповідач ОСОБА_1 , а інша особа, враховуючи відсутність об`єктивних доказів участі у згаданому будівництві ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що підстав для забезпечення позову у даній справі шляхом накладення заборони ОСОБА_1 продовжувати здійснювати будівельно-монтажні роботи та будь-які дії, пов`язані з таким виконанням щодо добудови третього поверху та мансарди в житловому будинку АДРЕСА_1 у суду першої інстанції не було.
Апеляційний суд не приймає до уваги подані позивачами документи, а саме гарантійні листи від ТОВ ЛММ Сервіс» та ТОВ «Центр опалювальної техніки», а також виготовлений ДП «Карпатський експертно-технічний центр держпраці» проект про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки дані документи не підтверджують участь ОСОБА_1 у будівництві третього поверху та мансардного приміщення у вказаному будинку, а лише вірогідно вказують на її намір здійснити таке будівництво. При цьому, слід зазначити, об`єктивних доказів, що такий намір ОСОБА_1 реалізувала немає.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про забезпечення позову не являється законною та обґрунтованою, а тому не може залишатися в силі.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2020 року скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач                                                         В.А. Девляшевський
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 13 січня 2020 року.