Ухвала
 
28 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 607/23087/19
провадження № 61-140ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу.
 
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до 
ОСОБА_1 про стягнення компенсації.
 
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 
2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Визнано недійсним договір купівлі - продажу автомобіля «Шевроле Авео», 
2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 09 листопада 2018 року № 6141/2018/1183018, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Шевроле Авео», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 48 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,084 га, згідно з державним актом на землю ЯЕ № 123690 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,223 га, згідно з державним актом на землю ЯЕ 
№ 123689. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, житловою площею 48,8 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та визнання права власності на 1/2 частину земельних ділянок площами 0,084 га та 0,223 га згідно з державними актами на землю серія ЯЕ № 123690 та серія ЯЕ 
№ 123689 скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині. У решті рішення місцевого суду залишено без змін. Поновлено дію рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року щодо автомобіля. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просила скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду 
від 02 грудня 2020 року та залишити в силі рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 квітня 
2018 року у справі № 466/9338/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі 
№ 203/304/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Так, у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі 
№ 466/9338/16-ц зроблений висновок, що «Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.».
 
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 зроблений висновок, що «Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).»
 
Перевіривши наведені заявником доводи, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі положень пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 466/9338/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 є безпідставними з огляду на те, що в указаних справах встановлені судами фактичні обставини справи є різними. При цьому, як убачається з оскаржуваного судового рішення в задоволенні позову ОСОБА_1 у частині вирішення позовних вимог про визнання права власності за нею на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, житловою площею 48,8 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та визнання права власності на 1/2 частину земельних ділянок площами 0,084 га та 0,223 га, відмовлено за недоведеністю позивачем указаних вимог, а не у зв`язку з пропуском позовної давності. 
 
Разом із тим, як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник також посилається на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 401/1221/16-ц, від 03 грудня 2018 року у справі 
№ 525/511/16-ц, від 24 січня 2019 року у справі № 729/1170/16-ц, від 31 січня 
2019 року у справі № 686/23104/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у ній доводи підлягають перевірці за матеріалами справи, а тому згідно частини сьомої статті 394 ЦПК України наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року.
 
Витребувати з Зборівського районного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/23087/19.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 25 лютого 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак