КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
    Справа № 2-2369-1/10                                  Головуючий у 1 інстанції: Миколаєць І.Ю.
Провадження № 22-ц/824/5927/2021                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 березня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                       Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виданих 14 травня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»,-
 
в с т а н о в и в:
 
В серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (далі - ТОВ «ФК «Гефест») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виданих 14 травня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості. Зазначило, що 23 червня 2010 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 2-2369-1/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за Кредитним договором № 11376607000 від 25.07.2008р. у розмірі 966732,25 грн. та 1820,20 грн. судових витрат, а всього 968552,25 грн. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14.06.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено Договір №1517/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку №1 до цього Договору, зокрема, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
З урахуванням викладеного ТОВ «ФК «Гефест» просило замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест»  у виконавчих листах №2-2369-1/10, що видані Святошинським районним суд міста Києва відносно ОСОБА_3 та відносно ОСОБА_4 .
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяві ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції була постановлена з порушенням норм процесуального права. Виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк» були видані на підставі заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2010 року, яке було скасоване згідно ухвали суду від 11 липня 2011 року, а видані виконавчі листи були повернуті до суду, який їх видав на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому згідно  ухвали  Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року позов  ПАТ «УкрСиббанк»  залишено без розгляду. Враховуючи викладене, у суду були відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання представник ТОВ «ФК «Гефест» ,  відповідач ОСОБА_3 не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виданих 14 травня 2013 року Святошинським районним судом м.Києва виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р. ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кредитним договором № 11376607000 від 25.07.2008р., на підставі договору №1517/К купівлі-продажу майнових прав від 14.06.2019 р. ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4   за вказаним кредитним договором.
Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції  були відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за Кредитним договором № 11376607000 від 25.07.2008р. у розмірі 966732,25 грн. та 1820,20 грн. судових витрат були видані на підставі заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2010 року (а.с. 48-49, 52 т. 1).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2011 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2010 року, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 175 т. 1).
Згідно листа ВДВС Святошинського РУЮ від 15 серпня 2013 року виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості та судових витрат були повернуті до суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого вони були видані (а.с. 22-28 т. 2).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (а.с. 17 т. 2).
Оскільки заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2010 року, на підставі якого були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості, було скасоване, позов залишений без розгляду, а виконавчі листи повернуті до суду, який їх видав у зв`язку з скасуванням рішення суду,  у  суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Враховуючи викладене, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 порушив питання про відшкодування їй понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
На підтвердження своїх вимог представник ОСОБА_2 надав суду копію договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2021 року, укладеного із АО «Кістоун», додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2021 року, в якій визначено розмір гонорару за надання правової допомоги - 10 000 грн., копію акту приймання наданої правової допомоги від 23 лютого 2021 року, та копію ордера на надання правової допомоги адвокатом АО «Кістоун» Стеценком Т.М., а також навів обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню. 
 ТОВ «ФК «Гефест» не подало клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу та не довело того, що заявлений розмір  витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт;  часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Таким чином, колегія суддів вважає, що з ТОВ «ФК «Гефест» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, які підлягають сплаті АО «Кістоун» згідно договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2021 року .
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 ,  задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виданих 14 травня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
 
Дані учасників справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Брановицького, 3, код ЄДРПОУ 42350033,
ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 01  квітня 2021 року.  
 
Суддя-доповідач                                                        Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                Крижанівська Г.В.