Дата документу 26.01.2021 Справа № 335/836/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/836/20 
Провадження №22-ц/807/194/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Гашук К.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 02жовтня 2020 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначено, що 12.09.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та громадянином України ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №СМ-SМЕ200/403/2008. Згідно з Кредитним договором, Банк надав останньому кредит в сумі 691 000,00 доларів США на споживчі цілі. Всупереч умовам кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредиту позичальником не виконуються. 16.01.2009 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та громадянином ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №РМ-SМЕ200/403/2008/1. Згідно даного договору іпотеки ОСОБА_2 - іпотекодержатель передав, а позивач прийняв в іпотеку наступне нерухоме майно: нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході, за адресою: АДРЕСА_1 25.06.2010 Господарським судом Запорізької області ухвалено рішення по справі №10/648/07- 10/211/10 про визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване у підземному пішохідному переході за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.04.2016р. надано роз`яснення вказаного рішення суду, яким зазначено, що визнання права власності за ОСОБА_3 означає скасування обтяжень цих об`єктів нерухомого майна. Проте, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2017 року ухвала господарського суду Запорізької області від 04.04.2016 року по справі № 10/648/07-10/211/10 скасована. Тобто обтяження нерухомого майна залишились дійсними. В подальшому право власності на нерухоме майно неодноразово реєструвалось за різними особами. 20.12.2019 року, на підставі договору дарування, нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_1 . 05.11.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» передало та відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних Банку за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставне майно. Права передавалися за договорами забезпечення кредитних договорів переданих Банком Позивачу за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010, у тому числі за кредитним договором №МL-200/403/2008 від 12.09.2008. Таким чином до позивача перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права звернення стягнення на заставне майно за договором іпотеки №РМL -200/403/2008/1 від 16.01.2009. Оскільки ОСОБА_2 не виконав умов кредитного договору № МL-200/403/2008 від 12.09.2008 щодо повернення кредитних коштів відповідно до умов договору, то станом на 22.11.2011 заборгованість позичальника за офіційним курсом НБУ склала 7 617 978,50 гривень, позивач звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Кредитним договором в солідарному порядку. 17.04.2013 рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі №0825/4671/2012 ухвалене рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 7 617 978, 50 грн. Вказане рішення набрало чинності 30.04.2013. З урахуванням зазначеного, позивач просив суд звернути стягнення на Предмет іпотеки - нерухоме майно, нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході за адресою: АДРЕСА_1 :
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 10;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13
власником яких, на підставі договору дарування нерухомого майна, серія та номер: 4227, виданий 20.12.2019, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., є ОСОБА_1 в рахунок погашення загальної заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором №СМ-SМЕ200/403/2008 від 12.09.2008 в розмірі 7 617 978,50 грн. та застосувати спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижче вартості предмету іпотеки, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна. Також позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2020 року (справа № 335/836/20, провадження № 2-з/335/12/2020) у вигляді арешту на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м., приміщення 6, реєстраційний номер 935708723101;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м., приміщення 7, реєстраційний номер 935907123101;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8, реєстраційний номер 937307523101;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9, реєстраційний номер 936575223101;
нежиле приміщення (магазин, загальною площею 9,4 кв.м., приміщення 10, реєстраційний номер 937334223101;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11, реєстраційний номер 937371423101;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м., приміщення 12, реєстраційний номер 937403523101;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м., приміщення 13, реєстраційний номер 937493123101.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження іпотекою. Позивач не вважає, що пропустив строк позовної давності оскільки скористався своїм правом на звернення до районного суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, і мав намір задовольнити свої вимоги за рішенням суду за рахунок предмету іпотеки, однак на момент виконання рішення предмет іпотеки був відчужений. При цьому законодавство не зобов`язує кредитора використовувати одразу всі можливі способи захисту порушеного права. Позивач вважає, що від дня винесення Донецьким апеляційним господарським судом постанови від 05.09.2017 року почався перебіг позовної давності, який не є пропущеним.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.09.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №СМ-SМЕ200\403\2008, відповідно до якого банк надав останньому кредит в сумі 691 000,00 доларів США на споживчі цілі, що підтверджується копією вищезазначеного кредитного договору. Дата остаточного повернення кредиту згідно договору - 11.09.2023.

16.01.2009, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №РМ-SМЕ200\403\2008\1, відповідно до якого ОСОБА_2 - іпотекодатель передав, а банк прийняв в іпотеку наступне нерухоме майно: нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 10;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12;
нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13.

05.11.2010 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до укладеного договору, ПАТ «ОТП Банк» передало та відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних банку за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставне майно. Права передавалися за договорами забезпечення кредитних договорів переданих банком позивачу за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, у тому числі за кредитним договором №ML-200\403\2008 від 12.09.2008.

В порушення вимог кредитного договору, ОСОБА_2 взятих на себе за договором зобов`язань щодо повернення кредитних коштів не виконав.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року по справі № 0825/4671/2013, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ200/403/2008 від 12.09.2008 в розмірі 7 617 978,00 грн.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, банком було направлено ОСОБА_2 досудову вимогу № 47670 від 08.11.2011 року про погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів, але вказана вимога не була виконана, що стало підставою для звернення Банку до суду з позовом про стягнення суми боргу за кредитним договором.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року набрало законної сили 30.04.2013 року та знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області.

Крім того, у рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2015 по справі №335/13562/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Запоріжжі, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню встановлено, що 08.07.2009 ПАТ «ОТП Банк» було направлено ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-SМЕ200/403/2008 від 12.09.2008, яка була ним отримана 27.08.2009. Тобто, право вимоги про дострокове повернення кредиту у банка виникло 27.09.2009.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.06.2010 у справі №10/648/07-10/211/10 визнано за ОСОБА_3 право власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані у підземному пішохідному переході, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6;
Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7;
Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8;
Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9;
Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 10;
Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11;
Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12;
Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.04.2016 у справі №10/648/07-10/211/10 роз`яснено рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2010 у справі №10/648/07-10/211/10 та зазначено, що визнання за ОСОБА_3 права власності на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , означає скасування обтяжень цих об`єктів нерухомого майна, що зареєстровані в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, які значаться за ОСОБА_2 .

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі №10/648/07-10/211/10 скасовано ухвалу господарського суду Запорізької області від 04.04.2016 у справі №10/648/07-10/211/10 про роз`яснення рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2010 у справі №10/648/07-10/211/10.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування нерухомого майна від 20.12.2019 №4227, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., належать на праві приватної власності ОСОБА_1 ; іпотека та обтяження на зазначені нежилі приміщення припинена; відомості про заставу відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувшись до суду у січні 2020 року з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, пропустило трирічний строк позовної давності, не лише з моменту отримання ОСОБА_2 досудової вимоги про повернення кредиту, а і навіть з моменту ухвалення заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року по справі № 0825/4671/2013, яким було достроково у повному обсязі стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ200/403/2008 від 12.09.2008 в розмірі 7 617 978,00 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Банк, скориставшись своїм правом на дострокове стягнення кредиту, в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання, звернувшись 08 липня 2009 року до ОСОБА_2 з вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Дана вимога була отримана боржником 27 серпня 2009 року, що підтверджується обставинами встановленими у судовому рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2015 року у цивільній справі №335/13562/14-ц.

Починаючи з 27 вересня 2009 року банківська установа мала право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте з такими вимогами позивач звернувся до суду лише 29 січня 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України і про застосування якого просив відповідач.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 183/183/16-ц (провадження № 61-21050св18) зроблено висновок, що "вимога про звернення стягнення на заставу "піддається" впливу позовної давності. До неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на заставлене майно поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо)"

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, банк звернувся до суду з вказаним позовом зі спливом трирічного строку позовної давності.

Встановивши, що право на позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача виникло в зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту у 2009 році, позивач звернувся до суду з таким позовом у січні 2020 року, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Такі правові позиції викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 303/5403/16-ц (провадження № 61-22533св19); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 204/4089/15-ц (провадження № 61-1442св20); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 478/5566/18 (провадження № 61-3554св20); в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 листопада 2020 року у справі № 199/5179/19 (провадження № 61-14201ск20).

Зміна власника іпотечного майна не впливає на строк позовної давності, оскільки не перешкоджає фінансовій установі звернутись з позовом до останнього їм відомого власника і в ході розгляду справи встановити належного відповідача.

Постановлення господарським судом Запорізької області ухвали від 04.04.2016 у справі №10/648/07-10/211/10, якою роз`яснено рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2010 у справі №10/648/07-10/211/10, не впливає на правовідносини щодо позовної давності оскільки вказана ухвала постановлена вже після спливу строку позовної давності.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника (т. 2 а.с. 102) на висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі №816/1767/17 адміністративне провадження №К/9901/11614/19, оскільки він зроблений у адміністративній справі у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 січня 2021 року.

Судді:                                                                                С. В. Кухар

                                                                                        О. В. Крилова

О. З. Поляков