ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/14698/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за 2016 рік, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 листопада 2016 року № 15539-1305.
Позов обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки дій стосовно реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою під належним їй на праві власності нежитловим приміщенням вона не вчиняла, а тому не є користувачем земельної ділянки та не має права користування земельною ділянкою, за якою відповідачем їй визначено податкове зобов`язання щодо сплати земельного податку. Крім того, позивач вважає, що відповідачем пропущено строк нарахування податкового зобов`язання щодо сплати земельного податку за 2016 рік.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року даний адміністративний позов - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №15539-1305 від 23 листопада 2016 року в частині нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 11 924,3 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на те, що позивач не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Разом з тим, відповідач визначив податкове зобов`язання позивача за весь 2016 рік, без урахування набуття позивачем права на земельну ділянку в лютому 2016 року. Тобто, відповідач безпідставно нарахував позивачу податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за січень 2016 року в сумі 11 924,3 грн.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач у 2016 році була власником нежитлового приміщення, отже й користувачем земельної ділянки, на якій розташоване таке приміщення, а тому вона зобов`язана сплачувати земельний податок за належну їй земельну ділянку. При цьому відсутність факту реєстрації майнових прав на таку земельну ділянку не звільняє позивача від обов`язку сплати земельного податку.
У відповідності до статті 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін з наступних підстав. 
Судовою колегією встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №264 від 04 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., ОСОБА_1 є власником 1/4 нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1406,4 кв.м. 
Згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 29 березня 2016 року за кодом земельної ділянки 79:336:065, дана земельна ділянка, на якій розташоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , де вони зазначені як землекористувачі.
Згідно довідки КП "Київський інститут земельних відносин" Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради №H-00268/2016 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065), виданої ОСОБА_1 , місце розташування якої: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка площею 720,98 кв.м, нормативна грошова оцінка якої складає 4 769 720,05 грн. 
Згідно заяви ОСОБА_1 від 15 серпня 2016 року до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач просила поставити її на облік як платника податку на земельну ділянку згідно довідки про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки, у зв`язку з придбанням 08 лютого 2016 року нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (розмір частки 1/4).
18 жовтня 2017 року позивачу від співвласника нежитлового приміщення ОСОБА_2 стало відомо, що згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54 та п. 286.5 статті 286 Податкового кодексу України контролюючим органом їй було визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік, але відповідних податкових повідомлень-рішень, як зазначено позивачем, не надходило. 
18 жовтня 2017 року позивач звернулася із заявою до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з проханням надати копії податкових-повідомлень рішень, якими їй визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік. Натомість, позивачу було відмовлено з підстав, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві не має можливості надати копії вищевказаних повідомлень-рішень, оскільки вони передані до управління погашення боргу ГУ ДФС у м. Києві та запропоновано звернутися до управління погашення боргу з даною заявою. 
09 листопада 2017 року позивач звернулася із заявою до начальника управління погашення боргу ГУ ДФС у м. Києві з письмовою заявою, в якій просила надати копії податкових-повідомлень рішень, якими їй визначено суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік.
У відповідь позивачу повідомлено, що ГУ ДФС у м. Києві не має можливості надати копії податкових повідомлень-рішень, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік, оскільки чинним законодавством України не передбачено порядок надання копій податкових повідомлень-рішень платникам податків та надано платіжне доручення з вказаною сумою і реквізитами для сплати податкового зобов`язання. Згідно вказаного платіжного доручення, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 143 091,6 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що вказане податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 143 091,6 грн. визначено ОСОБА_1 згідно податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі №15539-1305 від 23 листопада 2016 року.
Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулася із вказаним позовом до суду. 
Обговорюючи правомірність рішення відповідача щодо нарахування позивачу податкового зобов`язання із земельного податку, судова колегія зважає на таке.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно п. 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.
Приписи статті 270 ПК України закріплюють, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
При цьому положеннями п. 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Пунктом 287.6 статті 287 ПК України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п.287.8 статті 287 ПК України). 
Як зазначалося вище, ОСОБА_1 є власником 1/4 нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1406,4 кв.м. Згідно довідки КП "Київський інститут земельних відносин" Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради №H-00268/2016 за позивачем обліковується земельна ділянка площею 720,98 кв.м, право користування по якій не оформлено.
Рішенням Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» затверджено грошову оцінку земель міста Києва з 01 липня 2015 року.
Згідно довідки КП "Київський інститут земельних відносин" Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради №H-00268/2016 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065), за результатами розрахунку у відповідності до рішення Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» НГО земельної ділянки площею 720,98 кв.м за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський 118В складає 4 769 720,05 грн.
Згідно з п.286.5 статті 286 Податкового кодексу України зазначеної статті нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 ПК України.
Відповідно до п. 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
У підпункті 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу). А землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73. п. 14.1 статті 14 ПК України).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника чи землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Відповідно до ч.1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно приписів статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналогічні правила переходу права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, регламентовані у статті 377 Цивільного кодексу України.
За результатами аналізу наведених вище правових норма судова колегія приходить до висновку, що фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Отже ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, за земельну ділянку під яким ГУ ДФС у м. Києві оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням нарахувало земельний податок. Незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним їй на праві власності нежитловим приміщенням, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом України у постановах від 07 липня 2015 року у справі №826/12388/13-а, від 24 листопада 2015 року у справі №826/14303/13-а та від 02 грудня 2015 року у справі №826/3130/15, а також у постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі №П/811/1839/16.
Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 1 статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Призначенням державного земельного кадастру відповідно до статті 194 ЗК України є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про оцінку земель» технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (зокрема, з 01 липня 2015 року рішенням Київської міської ради від 10 грудня 2014 року № 565/565 введено в дію нову нормативну грошову оцінку земель міста Києва, затверджену рішенням Київської міської ради від 03 липня 2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» та визнано такою, що втратила чинності: технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Києва, затверджену рішенням Київської міської ради від 26 липня 2007 року№ 43/1877).
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VІ та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV з 01 січня 2013 року ведення державного земельного кадастру покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, - Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадстр), який здійснює свої функції, втому числі через свої територіальні органи.
Відповідно до рішення Київської міської ради від 18 квітня 2013 року № 194/9251 «Про ведення міського земельного кадастру» ведення міського земельного кадастру та надання довідок (витягів) з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).
З системного аналізу викладеного слідує, що надання довідок (витягів) з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок з зазначенням коефіцієнту індексації та коефіцієнту на функціональне використання землі покладено у даному випадку виключно на ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).
Так, в матеріалах справи наявна Довідка Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №Н-00268/2016 про розмір нормативної грошової оцінки (НГО) земельної ділянки (795:336:065) за результатами розрахунку у відповідності до рішення Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» НГО земельної ділянки площею 720,98 кв.м за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський 118В складає 4 769 720,05 грн.
Враховуючи вищевикладене, розрахунок земельного податку за 2016 рік за земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський 118В, площею 720,98., становить:
720,98 х 1221,9 х 2,5 х 1,21 х 1,249 х 1,433 х 3% = 143 091,6 грн, де:
- 720,98 кв.м. - площа земельної ділянки; 
- 1221,9 грн. - грошова оцінка за 1 кв.м.; 
- 2,5 - функціональний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки; 
- 1,21 - узагальнюючий коефіцієнт, відповідно до Довідки №H-00268/2016; 
- 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14 січня 2015 року №6-28-0.22-215/2-15; 
- 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2016 року №6-28-0.22-201/2-16 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель"; 
- 3% - відсоток ставки земельного податку (Рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 зі змінами та доповненням).
Дані коефіцієнти використано відповідно до рішення Київської міської ради від 03 липня 2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 10 березня 2016 року № 217/217), та з врахуванням вимог наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489 із змінами та доповненнями.
Неправильність розрахунку суми податку щодо застосування відповідних вхідних даних та коефіцієнтів при такому розрахунку позивачем доведено не було, а судом не встановлено.
Разом з тим, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 лютого 2016 року ОСОБА_1 набула права власності на 1/4 вказаного нежитлового приміщення 08 лютого 2016 року. 
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач зобов`язана сплачувати земельний податок за земельну ділянку, розташовану під набутим нею нежитловим приміщенням, починаючи з лютого 2016 року.
Однак, з наведеного вище розрахунку вбачається, що відповідач визначив податкове зобов`язання позивача за весь 2016 рік, з січня по грудень, без врахування обставин набуття позивачем права на зазначену ділянку лише в лютому 2016 року. Таким чином, податковий орган безпідставно нарахував позивачу податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за січень 2016 року в сумі 11 924,3 грн. (143 091,60/12).
Отже, з встановлених судом обставин справи та наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №15539-1305 від 23 листопада 2016 року в частині нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за січень 2016 року в сумі 11 924,3 грн. є протиправним та підлягає скасуванню. В іншій же частині вказане податкове повідомлення-рішення є правомірним та залишається в силі.
Колегія суддів зауважує, що жодних пояснень як щодо нарахування позивачу податкового зобов`язання за січень 2016 року, так і щодо незаконності рішення у вказаній частині відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.
Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.   
Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст рішення виготовлено 16 лютого 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
          Є.І. Мєзєнцев