Справа № 299/2743/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         27 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Готра Т.Ю., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Надопта А.А., за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

У серпні 2019 року ТзОВ "ВЕЛЛФІН" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 46 857 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Товариство є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню в позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. Між ТзОВ "ВЕЛЛФІН" та ОСОБА_1 20.12.2018 укладено Договір позики № 669854 в електронній формі (далі - Договір). За умовами п. 1.1. укладеного між сторонами договору, ТОВ "ВЕЛЛФІН надало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою в строк по 19.01.2019. Позивач належним чином виконав умови договору позики, але відповідач отримані грошові кошти в передбачений договором строки не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19.08.2019 становить суму 46 857 грн. та складається з: 5 000 грн. основний борг, 10 972 грн. заборгованість за відсотками та 30 885 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2020 року позов ТзОВ «ВЕЛЛФІН», задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що він категорично заперечує про підписання будь якого договору, з Правилами надання грошових коштів у вигляді позики він не ознайомлювався та не погоджувався з умовами таких. Також вказує, що грошових коштів він не отримував та заперечує, що є власником картки НОМЕР_1 . Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що між ним та Товариством було укладено договір в електронній формі, а також перерахування позивачем на його рахунок грошових коштів, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Також заперечує нараховану позивачем суму заборгованості. 

ТзОВ «ВЕЛЛФІН» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити відповідачу в задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що відповідач сам оформив Заявку на отримання позики шляхом заповнення усіх необхідних полів такої на сайті ТзОВ «ВЕЛЛФІН», ознайомився з Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «ВЕЛЛФІН» та отримав грошові кошти, що є достатніми доказами укладення між сторонами договору позики №669854 від 20.12.2018. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору в нього виникла заборгованість. Так, відповідно до пп. 1.5.2. Договору позики у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п. 1.3 договору, нарахування процентів за користування позикою, встановлених пп. 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Також додатково до основних процентів, на вимогу Позикодавця, доведену до Позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення, Позичальник зобов`язаний сплатити збільшену процентну ставку від суми позики за кожен день прострочення. Підвищені проценти сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк, за своєю природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки. А тому вважає, що апелянтом безпідставно заперечується сума заборгованості.

ОСОБА_1 подав заперечення на відзив у якому посилається на те, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач був належним чином ідентифікований в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «ВЕЛЛФІН» відповідним електронним підписом. Відсутні первинні бухгалтерські документи щодо перерахування кредитних коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, відзиву на скаргу і заперечення на відзив, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 526, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені).

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Особливості укладання договору споживчого кредиту в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Як слідує з матеріалів справи, Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті позивача (а.с.14-28).

Та такі Правила можна розцінювати як публічну пропозицію (оферту) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту, які визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Згідно змісту ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Встановлено, що позивач діє на підставі Статуту та зареєстрований як фінансова установа згідно Свідоцтва ІК №148 від 27.10.2015 року (а.с.13).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» (далі Правила), оформлення Заявки для отримання позики здійснюється шляхом заповнення всіх полів Заявки.

Згідно з Розділом 5 та 6 Правил надання грошових коштів у вигляді позики, Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця. Підтвердженням згоди Заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством Заявки про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки, на яку позичальник просить перерахувати кошти.

Згідно з пунктами 6.2. - 6.3. Правил у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в Заявці, розміщенням інформації про прийняття рішення в Особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в Заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню Заявник отримує електронну копію договору. У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, Заявник укладає Договір позики з товариством в Особистому кабінеті.

Позивач стверджує, що 20.12.2018 між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 669854 в електронній формі, відповідно до якого останній отримав позику в сумі 5 000 грн., які були перераховані на його банківську картку № НОМЕР_1 . 

Однак, відповідач категорично заперечує факт укладення ним електронного договору, та отримання ним коштів у розмірі 5 000 грн.

Матеріали справи містять копії скріншотів Заявки для отримання позики (а.с. 29-35). Однак, позивачем не надано на виконання вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис» доказів ідентифікації власноручного підпису відповідача шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором або електронного цифрового підпису.

Здійснюючи аналіз положень п. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 3, ст. 11, 12, ч. 4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» та роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що містяться за електронною адресою https://www.nfp.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html, слід дійти висновку про те, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.

Проте, матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідач був належним чином ідентифікований при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "ВЕЛЛФІН" відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису.

Окрім зазначеного як вбачається з відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №17301/16-12 від 01.08.2019 на електронне звернення від 04.06.2019 ОСОБА_1 слідує, що ТОВ "ВЕЛЛФІН" порушено вимоги законодавства про фінансові послуги, а саме порушено порядок укладення електронного договору, встановлений Законом України «Про електронну комерцію». За результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг прийняте розпорядження «Про застосування заходу впливу до ТОВ "ВЕЛЛФІН"» від 25.06.2019 № 1218. Проінформовано заявника, щодо правових наслідків порушення порядку укладення та підписання електронного договору, визначеного статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», то такий договір не може бути прирівняний до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з цим, не створюватиме юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, (а.с. 110-111).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (надалі – Закон № 996-XIV) - для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (абзац 5); первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (абзац 11).

Частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Та частиною 2 статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:
назву документа (форми);
дату складання;
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

А первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг (абзац 8 частини 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Як зазначено в підпункті 14 пункту 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України /Затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75/ (надалі – Положення № 75) у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні: первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Пунктами 42, 43 Положення № 75 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно пункту 48 Положення № 75, у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити:
1) назву документа (форми);
2) дату складання;
3) найменування банку, від імені якого складений документ;
4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру;
5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення;
6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції, пункт 51 Положення № 75.

Та пунктом 52 Положення № 75 визначено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

ОСОБА_1 заперечує твердження ТОВ "ВЕЛЛФІН", що отримував переказ коштів у сумі 5000,00 грн. на свій картковий рахунок.

ТОВ "ВЕЛЛФІН" як на підтвердження виплати позики ОСОБА_1 посилається на Інформаційну довідку від 19.08.2019 року № 56/08 зі змісту якої слідує, що ТОВ «Платежі Онлайн» через платіжний сервіс «Platon» провело 19.12.2018 о 23:13 транзакцію № 24525-40233-57018 типа «виплата» 5000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 в PRIVAT BANK з кодом авторизації: 752743, (а.с. 47). 

Але ж відомості зазначені в Інформаційній довідці від 19.08.2019 року № 56/08 не є свідченням того, що даний доказ є належним та допустимим твердженням виплати певної суми саме ОСОБА_1 . Оскільки з такого не вбачається, що певні грошові кошти були виплачені на банківську карту ОСОБА_1 , а тим більше, що «підпис» - а_669854_1545254022, код авторизації – 752743 належить та був здійснений ОСОБА_1 .

Також зазначену Інформаційну довідку від 19.08.2019 року № 56/08 не можна вважати такою, що відповідає усім вимогам і реквізитам для Первинного документа, складеного в електронній формі, які містяться у вище наведених нормах Закону № 996-XIV та Положення № 75.

Крім цього, дана Інформаційна довідка від 19.08.2019 року № 56/08 не узгоджується з вимогами статті 12 і частини 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію», так-як при здійсненні транзакції з виплати грошових коштів відсутні підтверджуючі докази, що електронний підпис «а_669854_1545254022» є одноразовим ідентифікатором особи ОСОБА_1 та що останнім здійснено таку ідентифікацію під час виконання даної операції у формі коду «752743». 

Посилання ТОВ "ВЕЛЛФІН" на те, що ОСОБА_1 раніше неодноразово являвся клієнтом компанії, а тому був обізнаний та знав усі умови надання позики не спростовує того факту, що у даному спорі ТОВ "ВЕЛЛФІН" не дотрималось усіх вимог, які передбачають вище наведені нормативно-правові акти при укладенні електронного договору.

Відтак, апеляційний суд виходить з недоведеності факту укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача піддягає стягненню судовий збір у розмірі 2881,50 грн., понесений останнім за подання апеляційної скарги, (а.с. 173).

Враховуючи встановлене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2020 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», код ЄДРПОУ 39952398, адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 судові витрати в розмірі 2881,50 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 03 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: