ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № П/320/481/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Кобаля М.І., Костюк Л.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить:
-           визнати протиправною відмову відповідача в перерахунку пенсії;
-          зобов`язати відповідача провести з 01.10.2017 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без застосування формули, визначеної п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210;
-          у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводити перерахунок пенсії, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року без застосування формули, визначеної п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210;
-          встановити строк для надання суду звіту про виконання судового рішення.
Позов мотивовано тим, що 08 січня 2020 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про здійснення йому перерахунку та виплати пенсії відповідно до ч. 3  ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак йому було відмовлено у такому перерахунку, у зв`язку з тим, що рішення Конституційного суду України у справі № 3-14/2019 не містить положень щодо його виконання, а тому підстави для перерахунку пенсії відсутні.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести з 01.10.2017 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року відповідно до ч. 3  ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без застосування формули, визначеної п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011  № 1210. У задоволенні решти адміністративного позову відмовлено.
Відповідачем подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій ГУ ПФУ у Київській області просить скасувати рішення суду першої інстанції від 15 квітня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано, що починаючи з 01 жовтня 2017 року особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року. Отже, мова йде про обставини проходження дійсної строкової служби, натомість позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з 26 квітня 1986 року по 30 червня 1986 року, працюючи на Чорнобильському РВАС облвиконкому на посаді Державтоінспектора, у зв`язку з чим підстави для перерахунку пенсії відсутні.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року після усунення відповідачем недоліків апеляційної  скарги відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ у Київській області, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 27 листопада 2020 року. 
ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подавалося, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням від 02.03.1999 категорія « 1» серії НОМЕР_1 , особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 , виданим 30.12.2015, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів та інвалідів війни.
Позивач брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується посвідченням від 07.08.2012 серії НОМЕР_3 , вкладка № НОМЕР_4 .
Згідно із довідкою МСЕК від 17.07.2012 серія КИО-1 № 0417486 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з відміткою «захворювання пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», ступінь втрати професійної працездатності цією ж довідкою визначений у розмірі 80%. Наявність ІІ групи інвалідності підтверджується також посвідченням від 17.12.2012 серії НОМЕР_5 .
Працюючи на посаді дільничного інспектора міліції ОВС Чорнобильського райвиконкому, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в наступні періоди: 26.04.1986 (1 день); з 27.04.1986 по 05.05.1986 (9 днів); 13.05.1986 (1 день); з 14.05.1986 по 15.05.1986 (2 дні); 16.05.1986 (1день); з 23.05.1986 по 27.05.1986 (5 днів); 12.06.1986 (1 день); з 14.06.1986 по 30.06.1986 (17 днів); 11.05.1986 (1 день); з 17.05.1986 по 22.05.1986 (6 днів); з 22.05.1986 по 31.05.1986 (4 дні); з 01.06.1986 по 11.06.1986 (11 днів); 13.06.1986 (1 день), що підтверджується маршрутним листом від 13.06.2007 № 20/Л-101.
Відповідно до запису у трудовій книжці від 20.07.1972, позивач в період з 05.07.1982 по 03.04.1987 проходив службу на посадах рядового, середнього та старшого начальницького складу в Управлінні внутрішніх справ Київського обласного виконкому.
На підставі ч. 3  ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач 08.01.2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, проте отримав відмову листом від 17.01.2020 № 57/Л-01, у якому повідомлено, що для перерахунку і виплати пенсії відсутні підстави.
Не згода з відмовою у перерахунку пенсії стала передумовою звернення позивача до суду з адміністративним позовом, який розглянутий ухваленням оскаржуваного у даній справі рішенням суду першої інстанції від 15 квітня 2020 року.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 59 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  (далі - Закон № 796) передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим  Законом  та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до  ст. 51 цього Закону.
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього  Закону  або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
Отже, частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ  у редакції, чинній до 01.10.2017, визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.
Разом з тим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"  ст. 59  Закону №796  викладено в наступній редакції: "Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим  Законом  та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до ст. 51  цього Закону.
Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до ст. 54  цього Закону.
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього  Закону  або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року".
Закон № 2148-VIII  в частині внесених змін, згідно Прикінцевих та перехідний положень, набрав чинності з 01.10.2017.
Таким чином,  Законом №2148-VIII  розширено перелік категорій осіб, які мають право на отримання пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, а саме:
особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань;
особи, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби.
Окрім того, згідно внесених змін суттєво змінився коефіцієнт, з якого необхідно здійснювати розрахунок пенсії, а саме з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження на п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року.
Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач приймав участь в роботі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Статтею 10  Закону №796  передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках  не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Виходячи з Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) положень ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25.04.2019 № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової служби", яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796 зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях ч. 3  ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ  зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, поширюється лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним.
Отже, цим Рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч. 3  ст. 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у  Конституції України  обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.
Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень ст.ст.  16,  17 Конституції України  дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. Держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені  законом  відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за ч. 3  ст. 59 Закону  та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.
Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.
Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях ч. 3  ст. 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно  ст. 152 Конституції України  закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, прийняття  Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) стало підставою для поширення права на перерахунок пенсії у розмірі, встановленому ч. 3  ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  на осіб, за наявності уже не трьох у сукупності, а двох умов: особа має статус особи з інвалідністю; особа отримала статус особи з інвалідністю виключно внаслідок участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Наведене свідчить, що положення ч. 3  ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  в частині "дійсної строкової" втратили чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення,
З матеріалів справи вбачається, що позивач виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому, позивач отримав ІІ групу інвалідності саме внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Отже, у розумінні вказаної статті військовозобов`язані, а також особи, які проходили службу в органах внутрішніх справ і брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями та прирівнюються до осіб, які перебувають на дійсній строковій військовій службі.
За умов підтвердженості обставин участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та проходження ним служби в органах внутрішніх справ, доводи пенсійного органу про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивачу є необґрунтованими.
Як свідчать матеріали справи, позивач,  під час служби в Управлінні внутрішніх справ Київського обласного виконкому залучався до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримав у зв`язку з цим інвалідність, а отже належить до числа осіб, на яких поширюється дія ст. 59  Закону №796  та яким на її підставі має бути здійснений перерахунок пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року.
Із зазначеними висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду. Відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у здійсненні перерахунку пенсії позивачу на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 28.01.1991 не відповідає критеріям правомірності, встановленим частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги позивача в цій частині.
Колегія суддів зазначає також, що судом першої інстанції надано правову оцінку й іншим вимогам позивача, водночас апелянт не ставить питання стосовно оцінки іншої частини рішення, яким у задоволенні частини позовних вимог позивачу відмовлено.
Отже, доводи апелянта стосовно відсутності та не підтвердженості обставин проходження позивачем дійсної строкової служби, та прийняття ним участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з 26 квітня 1986 року по 30 червня 1986 року, перебуваючи на посаді Державтоінспектора Чорнобильського РВАС облвиконкому, у зв`язку з чим, на думку ГУ ПФУ у Київській області, підстави для перерахунку пенсії відсутні, вже досліджувалися судом першої інстанції, їх надана належна правова оцінка судом першої інстанції, з якою цілком погоджується й колегія апеляційного суду.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та виправданого висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, та, відповідно, правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача та відповідача, у зв`язку з чим підстав для скасування, внесення змін до рішення суду першої інстанції від 15 квітня 2020 року не вбачається.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.   
Оскільки колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у даній справі. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                        М.І. Кобаль

                                                                                              Л.О. Костюк