05.01.21
22-ц/812/171/21
Справа №486/346/20 Головуючий суду першої інстанції - Волкова О. І.
Провадження №22-ц/812/171/21    Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 року                                                 м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2020 року, ухвалене о 08 год 43 хв під головуванням судді Волкової О. І. в приміщенні суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, повний текст якого складено 13 листопада 2020 року, за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.
27 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 09 січня 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 12 544,82 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 5626,77 грн, заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, у сумі 1307,09 грн, пені в сумі 4537,40 грн та штрафів в сумі 1073,56 грн (фіксована частина в сумі 500 грн та процентна складова в сумі 573,56 грн).
Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір у сумі 2102 грн.
Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. З відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість за простроченим тілом кредита у сумі 5626,77 грн та судовий збір у сумі 942,75 грн.
Рішення мотивоване тим, що між Банком та відповідачем існують договірні правовідносини щодо повернення позичальником тільки тіла кредиту. Доказів погоджених між сторонами розмірів відсотків та неустойки позивачем не надано. 
Не погодившись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за відсоткамизгідно з ст.625 ЦК України, пенею та штрафами, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Ст.ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.  Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та довідкою про умови кредитування (а.с.12,13). 
Сторони погодили, що базова процентна ставка за договором в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 3%; розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості складається з: пені (1) = базова процентна ставка за договором / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, що нараховується один раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; штраф складається з 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Протягом дії договору позичальником було отримано п`ять кредитних карток, остання з яких має термін дії до 31 жовтня 2021 року (а.с.125).
27 серпня 2011 р. ОСОБА_1 . Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 2800 грн. У подальшому він змінювався: того ж дня зменшено до 300 грн, 17 жовтня 2016 р. зменшено до 0 грн, 02 березня 2017 р. збільшено до 6600 грн, 05 грудня 2017 р. зменшено до 6 100 грн, 31 грудня 2017 р. - до 5 210 грн., 10 вересня 2018 р. - до 0 грн (а.с.124).
Виписка по рахунку відповідача свідчить, що вона користувалася кредитними коштами, здійснювала погашення заборгованості, але не у повному обсязі. 
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим Банком, станом на 09 січня 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 12 544,82 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 5626,77 грн, заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, у сумі 1307,09 грн, пені в сумі 4537,40 грн та штрафів в сумі 1073,56 грн (фіксована частина в сумі 500 грн. та процентна складова в сумі 573,56 грн.).
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі у частині стягнення з відповідача відсотків за ст.625 ЦК України та неустойки не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Досліджені докази свідчать, що між сторонами у справі склалися кредитні правовідносини. Банк надав відповідачу, а вона отримала кредитні кошти на умовах відновлювальної кредитної лінії. Відповідач користувалася коштами, здійснювала погашення заборгованості, але не у повному обсязі.
Оскільки борг у сумі 5626,77 грн не було погашено, нарахування відсотків за ст.625 ЦК України є правомірним, виходячи з 3% річних, як то передбачено у нормі статті, а не у розрахунку Банку (84% річних), оскільки вказані відсотки належним чином з позичальником погоджені не були.
Розмір вказаних відсотків, виходячи з позовних вимог Банку, які заявлені за 61 день, становить 28,06 грн.
Враховуючи, що наявна заборгованість за кредитним договором, то є підстави для нарахування неустойки за договором. Колегія суддів вважає, що це має бути штраф, оскільки механізм застосування його виписаний таким чином, що є зрозумілим позичальнику. Нарахування одночасно штрафу і пені є неможливим, оскільки протирічить принципу відсутності подвійної відповідальності.
Виходячи з наявної заборгованості штраф становить 782,74 грн (500 грн + 282,74 грн). 
Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.
Оскільки рішення суду скасоване в частині, а позовні вимоги Банку задоволено частково (51%), то з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1072,02 грн та апеляційної інстанції у сумі 1608,03 грн. 
У зв`язку з цим оскаржуване рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні в бік збільшення суми судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 1072,02 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, та неустойкою скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2011 року за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, в сумі 28,06 грн та штраф в сумі 782,74 грн (фіксована частина в сумі 500 грн та процентна складова в сумі 282,74 грн). 
Заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1072,02 грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1608,03 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                             О. В. Локтіонова

Судді              С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.