ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року	Львів	Справа № 500/3465/20 пров. № А/857/2968/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Онишкевича Т. В., Судової-Хомюк Н. М.,
за участю секретаря судового засідання – Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Мартиць О. І. о 16:37 год у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов,

                                                          ВСТАНОВИВ:

03.11.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову відповідача про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.09.2020 ВП № 62975725 та постанову про стягнення виконавчого збору від 24.07.2020 ВП № 59613674; поновити строк звернення до суду з даним позовом.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 в добровільному порядку виконано постанову Тернопільського міськрайонного суду від 28.05.2019 у справі                         № 607/3973/18 про стягнення в користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 787 250 грн у ВП № 59613674, що підтверджується ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 18.08.2020 про затвердження заяви ОСОБА_2 про відмову від примусового виконання зазначеної вище постанови суду. Зазначає, що вказані обставини виключають підстави для визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору як плати за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документа.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 замінено неналежного відповідача - Збаразький міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на належного відповідача - Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Збаразький міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем у ВП № 59613674 вживалися заходи примусового виконання судового рішення, а саме: направлялись запити в органи, які здійснюють реєстрацію майна; арештовано майно боржника. Зазначає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору не одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження не може бути підставою для її скасування, оскільки згідно з статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з метою примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2019 № 607/3973/18 головним державним виконавцем Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Плавінською І. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.07.2019 ВП №59613674 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 791186,25 грн боргу, якою також стягнуто з боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 79118,63 грн та 150 грн витрат на виконавче провадження.
Постановою головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Плавінської І. В. від 15.08.2019 ВП №59613674 накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 
21.07.2020 ОСОБА_2 подано Збаразькому міжрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області заяву про відмову від примусового виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.05.2019 у зв`язку із досягненням згоди з боржником.
24.07.2020 постановою головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ткачук К. В. ВП № 59613674 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 79118,62 грн.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.08.2020 у справі № 607/3973/18 задоволено заяву головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про затвердження заяви ОСОБА_2 про відмову від примусового виконання постанови суду від 28.05.2019 у даній справі; прийнято відмову стягувача ОСОБА_2 від примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.01.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договорами позики 25000 євро, що становить 787250 грн згідно з офіційним курсом, встановленим Національним банком України, станом на 24.01.2019.
Згідно з постановою головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Плавінської І. В. від 07.09.2020 ВП № 59613674 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом 27.06.2019 № 607/3973/18, у зв`язку з визнанням судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення.
07.09.2020 постановою головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Плавінською І. В. відкрито виконавче провадження № 62975725 з виконання зазначеної вище постанови про стягнення виконавчого збору.
Цього ж дня головним державним виконавцем Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Плавінською І. В. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, загальна сума яких становить 69 грн.
Вважаючи постанови відповідача про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.09.2020 ВП № 62975725 та постанову про стягнення виконавчого збору від 24.07.2020 ВП № 59613674 протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані постанови ВП № 59613674 та ВП №62975725, оскільки державний виконавець не вчиняв дій, які б призвели до фактичного виконання судового рішення та не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у виконавчому листі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2019 № 607/3973/18, що виключало підстави для стягнення виконавчого збору та визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, із чітким зазначенням суми виконавчого збору, яка підлягає стягненню. Проте, якщо під час виконавчого провадження буде встановлено, що рішення суду виконано до його відкриття, виконавче провадження закривається, а виконавчий збір не стягується.
Тотожну за змістом правову позицію Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже неодноразово висловлював у постановах 23.01.2019 у справі №703/1086/17, від 20.02.2019 у справі №712/5014/17, від 13.02.2019 у справі №295/13991/16-а.
З урахуванням викладеного, винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, є обов`язком державного виконавця.
В свою чергу, закінчення виконавчого провадження з підстави визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення передбачене пунктом 1 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, закінчення виконавчого провадження у зв`язку із визнанням судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення не зумовлює підстав для нестягнення виконавчого збору. Більше того, стягнення такого здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Як встановлено з матеріалів справи, на виконанні у державного виконавця перебувало судове рішення у справі № 607/3973/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 791186,25 грн боргу.
Відкриваючи 23.07.2019 виконавче провадження №59613674 з примусового виконання згаданого судового рішення головним державним виконавцем Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Плавінською І. В., зокрема, вирішено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 79118,63 грн та 150 грн витрат на виконавче провадження, що відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім цього, виконавчий збір у згаданому вище розмірі було стягнуто окремою постановою головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ткачук К. В. від 24.07.2020 ВП № 59613674.
Відтак, виконавчий збір у ВП № 59613674 було стягнуто державним виконавцем до закінчення відповідного виконавчого провадження.
Що стосується винесення 24.07.2020 постанови про стягнення виконавчого збору у ВП № 59613674 після відкриття виконавчого провадження, слід зазначити, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.07.2019 було вирішено і питання про стягнення виконавчого збору.
При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Враховуючи викладене, а також нормативне регулювання, визначене частиною дев`ятою статті 27 та частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та правомірність винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору від 24.07.2020 ВП № 59613674 у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню, а відтак, і правомірність постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.09.2020 ВП № 62975725.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи скаржника, що недотримання державним виконавцем строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору не є підставою для скасування цієї постанови, оскільки така прийнята з дотриманням процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, державний виконавець, приймаючи спірні постанови, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня                  2020 року у справі № 300/1213/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 31.03.2021