Справа № 343/928/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/500/21 
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2021 року         м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Девляшевського В.А.,
               суддів:                Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
               секретаря                Мельник О.В., 
               з участю:                 представника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», 
                                       уповноважена особа Фонду на ліквідацію
                                       публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та
                                       Кредит» Бондаренко М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шеремета О.В., зацікавлена особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», уповноважена особа Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С.В. на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит»  на ухвалу Долинського районного суду, постановлену головуючим суддею Турашем В.А. 17 лютого 2021 року ,
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шеремети О.В., вважаючи їх неправомірними. В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1 вказала, що 15 квітня 2019 року вона отримала дублікат виконавчого листа по справі №343/928/15-ц про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь грошових коштів в сумі 42239,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ від 17.09.2015 року еквівалентно 921666,98 грн. В червні 2019 року скаржниця звернулась із заявою до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання даного виконавчого документа. 31 грудня 2020 року від державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Грицай Л.М. отримала постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 грудня 2020 року на підставі п. 4 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Національним банком України (далі - НБУ) прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника. Вважає, що дії, бездіяльність відповідача є неправомірними та порушують її право як стягувача на виконання рішення суду, гарантоване Конституцією України. На думку скаржниці, оскільки рішення Долинського районного суду від 30 вересня 2015 року №343/928/15-ц було ухвалене до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку- боржника (до 18 грудня 2015 року), то вона має право вимагати примусове виконання судового рішення. В період з вересня по грудень 2015 року рішення суду по справі №343/928/15-ц могло бути виконаним. Враховуючи вказане просила визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 59389156, зобов`язати державного виконавця поновити виконавче провадження та вчинити необхідні та передбачені законом виконавчі дії, спрямовані на своєчасне і повне виконання рішення суду.
Ухвалою Долинського районного суду від 17 лютого 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремети О.В. від 22 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 59389156 за виконавчим листом, виданим 15 квітня 2019 року Долинським районним судом Івано-Франківської області у справі № 343/928/15-ц. Зобов`язано Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 59389156, спрямовані на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2015 року у справі № 343/928/15-ц.
Не погоджуючись із даною ухвалою, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2020 були законними. Зокрема, норми ЗУ “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” є спеціальними у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами. Апелянт зазначила, що оскільки щодо АТ “Банк “Фінанси та Кредит” НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію, то відповідно до п.7 ч.2 ст. 46 вказаного Закону втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження будь-яким майном банку. Вимоги кредиторів задовольняються виключно в черговості та порядку, передбаченому ст. 52 вказаного Закону. Апелянт вважає, що єдиним способом виконання виконавчого листа по справі №343/928/15-ц є винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та направлення даної постанови та виконавчого документу до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит». На думку апелянта, дії державного виконавця є законними та не порушують права та інтереси АТ “Банк “Фінанси та Кредит” в частині реалізації майна банку з метою подальшого задоволення вимог кредиторів. Апелянт зазначає, що до реєстру акцептованих вимог кредиторів включено кредиторські вимоги ОСОБА_1 на суму 850 103,83 грн до четвертої черги вимог кредиторів. Крім того, ОСОБА_1 отримала гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом в розмірі 200 000 грн через уповноважений банк-агент АТ “Ощадбанк”. Враховуючи вказане, просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1 та старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шеремета О.В. у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно у встановленому законом порядку. Враховуючи наведене, є правові підстави для вирішення даного цивільно-правового спору у відсутності названих учасників справи.
Представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», яка також є представником уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Бондаренко М.Г., яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали з мотивів викладених у ній.
Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що судове рішення у справі № 343/928/15-ц набрало законної сили та звернуте до примусового виконання до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку боржника, повернення без виконання виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч.4 Закону України "Про виконавче провадження" не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення. 
Колегія суддів погоджується з цим висновком суду з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Долинського районного суду від 30 вересня 2015 року по справі №343/928/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 42 239,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ від 17.09.2015 року, еквівалентно 921 666 грн 98 коп, а також 9 216, 67 грн судового збору та 800,00 грн. витрат за надання правової допомоги згідно квитанції. Дане рішення набрало законної сили 20.10.2015 року.
15 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримала дублікат виконавчого листа по справі №343/928/15-ц про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь грошових коштів в сумі 42239,55 доларів США, який вона в червні 2019 року пред`явила до примусового виконання, звернувшись із заявою до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві .
22 грудня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О. В. виніс постанову про закінчення ВП № 59389156 на підставі п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки 17.12.2015 Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.
Вказану постанову державний виконавець направив Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» для виконання (а.с.7 — зворот).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.
Постановою Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 відповідно до пункту 2 частини першої статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.
Постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. 
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).
Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, що спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення наявність норми п.4 ч.4 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.04.2018 у справі № 910/11908/16, у постанові від 06.11.2019 у справі № 761/14537/15-ц, у постанові від 15.04.2020 у справі №761/24136/15-ц.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішення Долинського районного суду від 30.09.2015 набрало законної сили до прийняття рішення про ліквідацію банку-боржника, тобто до 18.12.2015.
Апеляційний суд зауважує, що основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Остаточне судове рішення набуло законної сили, а тому колегія суддів вважає, що повернення без виконання виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є порушенням права скаржниці на доступ до суду (статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, що ратифікована 17 липня 1997 року Верховною Радою України, набрала чинності для України 11 вересня 1997 року) та права на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу Конвенції).
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи та застосовано процесуальні норми, в зв`язку із чим подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а оскаржену ухвалу слід залишити без змін
Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 17 лютого 2021 року — без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач                                                        В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 02 квітня 2021 року.