ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/817/21 Справа № 941/10/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Красвітна Т.П., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року 
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору № б/н від 18 березня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01 грудня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 132156,93 гривень, з яких: 132156,93 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 17779,35 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2609,58 гривень - заборгованість за відсотками нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Позивач просив стягнути на свою користь з відповідача частину заборгованості в загальному розмірі 132156,93 гривень, яка складається із 17779,35 гривень - заборгованості за кредитом, 2609,58 гривень - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 111768,00 гривень - заборгованості за пенею за період з 18 березня 2015 року по 01 квітня 2019 року.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, у встановленому законом порядку даний договір не оспорювався та не визнавався недійсним, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу суду не подав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено та як вбачається із матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 18 березня 2015 року № б/н, за змістом якої відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13).
Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки та комісії.
Долучені до позовної заяви Умови та Правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с.15-31).
Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.
Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” також не містить підпису відповідача. 
Згідно з приведеним банком розрахунком заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 01 грудня 2019 року складає 132156,93 гривень, з яких: 132156,93 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 17779,35 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2609,58 гривень - заборгованість за відсотками нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. 
Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача частину заборгованості в загальному розмірі 132156,93 гривень, яка складається із 17779,35 гривень - заборгованості за кредитом, 2609,58 гривень - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 111768,00 гривень - заборгованості за пенею за період з 18 березня 2015 року по 01 квітня 2019 року.
Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні заборгованості, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що підстав для стягнення цієї заборгованості не вбачається.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ “ПриватБанк” не представлено письмових доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем 18 березня 2015 року кредитного договору у належній формі та не доведено його умови.
Банком не представлено суду першої інстанції доказів, що відповідають положенням ст.ст. 77, 80 ЦПК України, на підтвердження факту наявності заборгованості за кредитним договором у визначеному у позові розмірі.
Даних про отримання саме кредитної банківської картки 18 березня 2015 року, матеріали справи не містить. Однак, позивач наполягає на укладенні кредитного договору 18 березня 2015 року.
Підписана ОСОБА_1 анкета-заява не містить тих істотних умов кредитного договору, з яких було б можливо встановити умови, на яких він укладався.
Окрім того, на час розгляду справи судом, позивачем не було надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, який і мав би підтвердити наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.
Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18 березня 2015 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.
Розрахунок заборгованості, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.
Інших доказів того, що 18 березня 2015 року відповідачу видавалась будь-яка кредитна картка та надавались кредитні кошти, банком не надано.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія приходить до висновку, що АТ КБ “ПриватБанк” не представлено письмових доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору у належній формі та не доведено його умови.
Посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та Правилами надання банківських послуг - безпідставні, оскільки зазначені Умови та Правила не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16 від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Крім того, таку ж позицію зайняв і Верховний Суд, який у постанові від 21 лютого 2018 року, ухваленій у цивільній справі № 203/5497/13-ц (провадження № 61-1391св18), постанові від 05 березня 2018 року, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження №61-2109св18), дійшовши аналогічного висновку з тих самих правовідносин.
Таким чином, під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду в суді апеляційної інстанції, банком не було доведено, що відповідач дійсно 18 березня 2015 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 гривень.
Отже, банком не представлено суду першої інстанції доказів, що відповідають положенням ст.ст. 77, 80 ЦПК України, на підтвердження факту наявності заборгованості у визначеному у позові розмірі.
Доводи апеляційної скарги щодо визнання умов угоди відповідачем у зв`язку з користуванням картковим рахунком та використанням кредитних коштів, з посиланням на виписку по особовому рахунку (а.с.95-97) не спростовують наведених вище висновків суду та не доводять факту отримання відповідачем кредиту у будь-якому розмірі.
Крім того, у вказаній виписці значиться картка з номером 4149437852007549, проте доказів її видачі саме відповідачу ОСОБА_2 матеріали справи не містять, як і доказів того, що вона оформлювалась саме згідно анкети-заяви № б/н від 18 березня 2015 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку, у зв`язку з недоведеністю.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог банку спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, аналогічні позовним вимогам, які були предметом розгляду у суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду, є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: І.А. Єлізаренко
Т.П. Красвітна