Справа № 127/15389/20
Провадження № 22-ц/801/117/2021
Категорія: 16
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року	Справа № 127/15389/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В., 
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Захарчуком Максимом Володимировичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Антонюка В. В. у м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,-
в с т а н о в и в :
20 липня 2020 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності.
Позов мотивовано тим, що сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 166,6 кв.м., та земельною ділянкою, площею 0,0085 га. Позивач є власником 75/100 часток будинку.
Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23.09.2010 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,0935 га., будинковолодіння у АДРЕСА_1 , відповідно до кадастрового плану, виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія» 10.10.2007 року. 
В подальшому позивач та відповідач по справі приватизували земельну ділянку та відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №025330 та додатку до нього, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради №264 від 19.05.2011 року, позивач та відповідач є власниками земельної ділянки, загальною площею 0,0085 га, кадастровий номер 0510137000:03:010:0191, на праві спільної сумісної власності без визначення часток Позивач зазначає, що не визначення часток унеможливлює реалізацію ним права розпорядитися своєю власністю. Тому просив суд визначити, що його частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становить 1/2 частину. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що способами захисту прав учасників спільної сумісної власності є виділ або поділ спільної сумісної власності. Відповідно до ст. ст. 370, 372 ЦК України, як при виділі так і при поділі майна, що є у спільній сумісній власності рівність часток презюмується в силу вимог закону, тому це не потребує підтвердження окремим судовим рішенням.
Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Захарчука М. В., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що заявник посилається, що суд поставив під сумнів виникнення права власності у позивача на земельну ділянку, та можливість реалізувати свої правомочності щодо розпорядження майном. Зауважує, що рішенням Страроміського районного суду м. Вінниці від 23.09.2010 року було встановлено лише порядок користування земельною ділянкою для її подальшої приватизації. 
14 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на відсутність в апеляційній скарзі спростування висновку суду про неправильний спосіб захисту прав позивача.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Захарчук М. В. не з`явилися, представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи через хворобу адвоката, яка було відхилена у зв`язку з відсутністю відповідних доказів стану здоров`я. ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Клінчиков С. О. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення Вінницького міського суду від 19 листопада 2020 року залишити без змін. 
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
По справі встановлено та не заперечується сторонами:
- ОСОБА_1 є власником 75/100 часток будинку відповідно до договору дарування від 17.03.1994 року та договору дарування від 23.01.2002 року (а. с. 10-11, 12);
- рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23.09.2010 року у справі №2-1501/10 встановлено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,0935 га., будинковолодіння у АДРЕСА_1 , відповідно до кадастрового плану, виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія» 10.10.2007 року, а саме:
- ОСОБА_2 користується земельною ділянкою, загальною площею 0,0236 га., в тому числі площею 0,0218 га., що позначена на кадастровому плані Зоною № НОМЕР_1 та площею 0,0018 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №4;
- ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, загальною площею 0,0699 га., в тому числі площею 0,0152 га., що позначена на кадастровому плані Зона №1 та площею 0,0361 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №3 (без врахування земельної ділянки, площею 0,0095 га., що перебуває в межах червоних ліній), а також площею 0,0070 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №5;
- земельна ділянка, площею 0,0085 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №6 земля спільного користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.13-14).
- Сторони є співвласниками земельної ділянки, загальною площею 0,0085 га, кадастровий номер 0510137000:03:010:0191, на праві спільної сумісної власності без визначення часток, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №025330 та додатку до нього, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради, №264 від 19.05.2011 року та технічного паспорта (а.с.15-18, 19-26).
Правовідносини, що є предметом розгляду, стосуються реалізації права спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ст. 368 ЦК України власність двох чи більше осіб без визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що він бажає розпорядитись належним йому на праві власності майном, в тому числі земельною ділянкою, однак відсутність визначених часток в правовстановлюючих документах, унеможливлює таке право.
Частиною другою статті 369 ЦК України визначено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що право позивача ОСОБА_1 на належність йому спірного майна ніким не оспорюється і наголошено, що останнє визнається та документально підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, перешкоди у здійсненні права власності з боку відповідача не чиняться.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
В справі що розглядається судом першої інстанції вірно встановлено, що право спільної сумісної власності позивача підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №025330 і таке право ніким не оспорюється, а рівність часток в праві спільної сумісної власності презюмується (ст. 370, ст. 372 ЦК України) і не потребує додаткового затвердження судовим рішенням.
За загальним правилом (стаття 369 ЦК України), розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Як вбачається зі змісту позову, доводів апеляційної скарги, позивач бажає самостійно, без згоди іншого співвласника розпорядитися своїм майном.
Право спільної сумісної власності, як і право спільної часткової власності, може бути припинено в разі виділу частки із майна (статті 370, 364 ЦК України) або в разі поділу майна (статті 372, 367 ЦК України). Використання саме одного із зазначених способів захисту як наслідок має виникнення у власника права самостійно розпоряджатися належним йому майном.
Тому висновок суду першої інстанції, з огляду на відсутність порушення, невизнання чи оспорювання права спільної сумісної власності позивача, з урахуванням сутності права спільної сумісної власності, дійшов правильного висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту та відмовив у задоволенні позову. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін як такого, що з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Захарчуком Максимом Володимировичем, залишити без задоволення. 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук

Повне судове рішення складено 22.01.2021 року.