ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року	Львів	Справа № 569/16020/20 пров. № А/857/3750/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Панас О. В. о 09:40 год у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві в особі інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у м.Києві лейтенанта поліції Руммо Дмитра Вікторовича про визнання протиправними дій, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

                                                            ВСТАНОВИВ:

28.09.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві в особі інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у м.Києві лейтенанта поліції Руммо Д. В., в якому просить визнати протиправними дії відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.09.2020 серії ЕАМ № 3154892, визнати протиправною і скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 18.09.2020 серії ЕАМ № 3154892, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності за здійснення руху транспортним засобом заднім ходом на перехресті та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за відсутності належних доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Також позивач вказував на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2020 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення був проведений з порушенням порядку, визначеного Кодексом України про адміністративні правопорушення та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, та не надано для ознайомлення матеріали справи, що призвело до порушення його права на захист. Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки факту притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не врахував відсутність в матеріалах справи належних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Зазначив, що він заявив позовні вимоги до належного відповідача – Управління патрульної поліції в м. Києві, а зазначення додатково інспектора поліції вказує лише на те, що в оскаржуваній постанові зазначено, що вона прийнята Управлінням в особі інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції Руммо Дмитро Вікторович.
Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.09.2020 інспектором 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенантом поліції Руммо Д. В. було винесено постанову серії ЕАМ № 3154892 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. 
Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Набережно-Хрещатицькій, 56 в м. Києві, здійснив рух заднім ходом на перехресті, чим порушив вимоги пункту 10.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчиненого правопорушення підтверджується відеозаписом, що міститься в матеріалах справи. Більше того, позивачем заявлено позов до інспектора поліції, який є неналежним відповідачем у даному спорі, а клопотань про заміну відповідача на належного чи залучення до справи співвідповідача він не подавав.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його безпідставним і таким, що не відповідає встановленим обставинам з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом 10.10 ПДР забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, перехрестях, мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в`їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю.
Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтями 121, 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглядають органи Національної поліції.
Згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з частинами другою-четвертою статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Як встановлено з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил руху на перехресті не містить інформації про здійснення будь-якої (фото- чи відео-) фіксації правопорушення. 
Отже, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення відомостей про технічний засіб, яким здійснювалась фіксація правопорушення, надане відповідачем відео з нагрудної камери не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.02.2019 у справі № 592/5576/17.
Більше того, апеляційним судом встановлено, що з наданого відповідачем відеозапису неможливо встановити порушення позивачем ПДР, оскільки зйомка здійснена з дистанції, що не дає змоги ідентифікувати транспортний засіб.
Інших доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення судом у цій справі не встановлено, а позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відтак, оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи скаржника про заявлення ним позову до належного відповідача, з огляду на те, що належним відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції, що відповідає позиції у подібних правовідносинах, викладеній у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а, від 27 лютого 2020 року у справі № 759/13033/14-а.
Таким чином, звернення ОСОБА_1 з позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві відповідає зазначеному вище висновку, що судом першої інстанції не враховано.
Разом з тим, при визначенні способу захисту порушеного права позивача апеляційний суд зазначає, що статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано виключний перелік повноважень адміністративного суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Водночас, такий спосіб захисту прав та інтересів позивача як визнання протиправними дій і постанови у справах цієї категорії Кодексом адміністративного судочинства України не допускається, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.
Враховуючи вищевикладене, оскаржувана позивачем постанова в справі про адміністративне правопорушення від 18.09.2020 серії ЕАМ № 3154892 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.
Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач за подання апеляційної скарги сплатив 630,60 грн судового збору.
Враховуючи викладене, а також те, що заявлений ОСОБА_1 позов є підставним, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на його користь судових витрат в розмірі 630,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України, оскільки Управління патрульної поліції у м. Києві є підрозділом Департаменту патрульної поліції без створення юридичної особи.
Керуючись статтями 286, 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-            
                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2020 року у справі № 569/16020/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві в особі інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у м.Києві лейтенанта поліції Руммо Дмитра Вікторовича про визнання протиправними дій, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 18 вересня 2020 року серії ЕАМ № 3154892 скасувати і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 630 (шістсот тридцять) грн 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 24.03.2021