Ухвала
Іменем України
 
08 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 296/362/17
Провадження № 51-488 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої               ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2020 року та на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року щодо 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Зарічне Ружинського району Житомирської області, з середньою освітою, пенсіонерки, інваліда 3-ї групи, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженої за ч. 1 ст. 125 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої  та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
На підставі статей  49, 74 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України закрито. Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено у виді особистого зобов`язання. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6                 2 134 грн 43 коп. витрат на лікування та 3 000 грн моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.
Згідно з вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2020 року 04 серпня 2016 року близько 19 год. на сходинковому майданчику 1-го поверху 3-го під`їзду по АДРЕСА_2 потерпіла ОСОБА_6 зустріла сусідку ОСОБА_5 , яка на ґрунті попередніх неприязних стосунків умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, синця та садна на правій та лівій молочних залозах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 вирок місцевого суду залишено без змін. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними суперечностями висновків судів, які призвели до безпідставного засудження його підзахисної за злочин, який вона не скоювала. 
На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що судами не враховано покази ОСОБА_5 , висновок комісійної комплексної судово-медичної експертизи                          № 167 від 10 січня 2019 року, яким підтверджено, що саме потерпіла ОСОБА_6 завдала ОСОБА_5 тілесні ушкодження. При цьому не взято до уваги надані стороною захисту медичні документи, які підтверджують, що ОСОБА_5 через хворобливий стан здоров`я та похилий вік не мала змоги взагалі застосувати насильство до іншої особи, а допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали суду упереджені покази, оскільки є зацікавленими особами. 
Захисник ОСОБА_4 вважає, що висновок суду про те, що вина його підзахисної ОСОБА_5 підтверджена дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами є суперечливим; призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої. Крім того, на думку захисника, цивільний позов потерпілої про стягнення витрат на лікування та моральної шкоди безпідставно задоволено.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тому посилання захисника на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, недостовірність доказів не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Щодо доводів захисника про те, що не враховано покази ОСОБА_5 , висновок комісійної комплексної судово-медичної експертизи № 167 від 10 січня 2019 року та медичні документи про захворювання ОСОБА_5 , а також упередженість показів свідків   ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Зі змісту ухвали апеляційного суду від 02 листопада 2020 року вбачається, що доводи касаційної скарги захисника за змістом є аналогічними доводам апеляційної скарги цього ж захисника, поданої в інтересах  ОСОБА_5 на вирок місцевого суду.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи ці доводи захисника, обґрунтовано вказав, що у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції зазначив, що стосовно пояснень обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що саме потерпіла їй спричинила тілесні ушкодження, суд відноситься критично, оскільки вони повністю спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також висновком комісійної комплексної судово-медичної експертизи № 167 від 10.01.2019 р., відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна на обличчі зліва, яке утворилося від нігтя пальця руки людини. Наявні у ОСОБА_5 захворювання, а саме патологія судин головного мозку, остеохондроз хребта та хронічний кохлеарний неврит, у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень 04 серпня  2016 року, не знаходяться.
При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що посилання захисника на упередженість показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необґрунтовані, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Пояснення вказаних свідків узгоджуються з показами потерпілої ОСОБА_6 та іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції. 
Крім того, щодо доводів захисника про безпідставність цивільного позову, апеляційний суд прийшов до правильного висновку про відповідність вирішення цивільного позову потерпілої вимогам, визначеним у статтях 128, 129 КПК України.
Стосовно посилань захисника ОСОБА_4 в касаційній скарзі про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку, має статус інваліда 3-ї групи. Також судом було враховано стан її здоров`я.
Судом не встановлено обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання. 
З огляду на це, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК  України та звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі положень ст. ст. 49, 74 КК України у зв`язку з закінченням строку давності. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                    ОСОБА_3