УХВАЛА

11 лютого 2021 року  
Київ
справа №460/208/20
адміністративне провадження №К/9901/2958/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз»
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 
третя особа - Державна регуляторна служба України
про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів за порушення ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу,
ВСТАНОВИВ:
22 січня 2021 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі також - скаржник, відповідач, НКРЕКП), звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у даній справі є визнання протиправними та скасування винесених відповідачем стосовно Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» постанов № 2648, 2649, 2650 від 06 грудня 2019 року «Про накладення штрафу на АТ «Рівнегаз» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу» на загальну суму               2    550 000 грн. (850 000,00 грн. по кожній постанові).
Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами загального позовного провадження.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
На підтвердження своїх доводів у касаційній скарзі відповідач вказує, що в оскаржуваних судових рішеннях суди неправильно застосували норми матеріального права, а саме положення статей 4, 5, 7, 10, 11, 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), статей 1, 2, 3, 17, 19, 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII (далі Закон - № 1540-VIII), статей 2, 6, 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року № 222-VIII (далі - Закон № 222-VIII), статті 59 Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року № 329-VIII (далі - Закон № 329-VIII), Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження методик розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), а також уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю)» від 10 травня 2018 року № 342 (далі - Постанова № 342), Положення про Державну регуляторну службу України, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 року № 724 (далі - Положення № 724), Порядок проведення спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування планових та позапланових перевірок додержання органами ліцензування вимог законодавства у сфері ліцензування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 182 (далі - Порядок № 182), Порядок контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затверджений Постановою НКРЕКП від 14 червня 2018 року № 428 (далі - Порядок № 428), Ліцензійні умови провадження господарської діяльності на ринку природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП від 16 лютого 2017 року № 201 (далі - Ліцензійні умови № 201), а також з порушенням норм процесуального права, а саме статей 2, 7, 9, 79, 211 КАС України.
Скаржник стверджує, що суди дійшли помилкового висновку про те, що правові підстави для проведення спірних перевірок були відсутні з огляду на те, що на час проведення НКРЕКП позапланових заходів стосовно позивача відповідачем не була затверджена та оприлюднена уніфікована форма акту у встановленому законом порядку. Проте, форма акту, що є додатком до Порядку № 428 відповідає положенням та формі уніфікованого акту перевірки та Методиці № 342, хоча і прийнята раніше за зміни до Закону № 877-V. Крім того, скаржник вказав, що вимоги Закону № 877-V щодо необхідності приведення форм актів у відповідність із цим Законом на НКРЕКП не поширюються, оскільки остання не є міністерством або іншим центральним органом виконавчої влади. Невідповідність акта не могла бути підставою для недопущення комісії до здійснення позапланової перевірки дотримання Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» Ліцензійних умов № 201. 
Також скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові незаконно врахував письмові пояснення Державної регуляторної служби України, згідно яких на час проведення спірної перевірки НКРЕКП не затвердила та не оприлюднила у встановленому порядку уніфіковану форму акта, що відповідає Методиці розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), затвердженій постановою Кабінету Міністрів України № 342. Однак, Державна регуляторна служба України (з урахуванням Положення № 724) не має повноважень щодо здійснення аналізу, визначення відповідності актів органів ліцензування, державних колегіальних органів іншим положенням законодавства України.
НКРЕКП в касаційній скарзі стверджує, що судами протиправно враховано в якості доказів розпорядження Державної регуляторної служби України № 29, № 30, № 31 від 13 березня 2020 року «Про розгляд скарги», якими зобов`язано НКРЕКП усунути порушення окремих вимог Закону № 222-VIII та Закону № 877-V, скасувавши оскаржувані постанови № 2648, № 2649, № 2650, оскільки вказані докази є неналежними у зв`язку з тим, що не стосуються предмету спору/доказування у даній справі, оскаржуються в іншій адміністративній справі, а також одержані з порушенням порядку долучення доказів, передбаченого статтею 79 КАС України.
Підставами касаційного оскарження у справі № 460/208/20 скаржник зазначає: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України), а саме висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 460/1042/19, щодо законності застосування НКРЕКП Додатку № 18 (форма акту перевірки) Порядку № 428 під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) в якості уніфікованої форми акту; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України), а саме щодо відсутності/наявності порушення пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов № 201 та Закону № 329-VIII у разі недопуску посадових/службових осіб до здійснення заходів державного нагляду/проведення перевірки, створення перешкод для виконання ними своїх обов`язків.
Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, враховуючи складність та предмет спору, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року, з метою з`ясування правильності застосування судами статей 4, 5, 7, 10, 11, 12 Закону № 877-V, статей 1, 2, 3, 17, 19, 22 Закону № 1540-VIII, статей 2, 6, 19 Закону № 222-VIII, статті 59 Закону № 329-VIII, Постанови № 342, Положення № 724, Порядку № 182, Порядку № 428, Ліцензійних умов № 201, а також факту порушенням статей 2, 7, 9, 79, 211 КАС України.
Касаційна скарга подана у строк, передбачений статтею 329 КАС України, відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні. 
Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа - Державна регуляторна служба України про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів за порушення ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.
2. Витребувати з Рівненського окружного адміністративного суду справу № 460/208/20.
3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.
4. Встановити для учасників справи строк до 01 березня 2021 року для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.
6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                     Я.О. Берназюк
                                                                                                    І.В. Желєзний
                                                                                                    Н.В. Коваленко