КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Справа № 373/22/21                                                                      Головуючий у першій інстанції Жук М.В.
                        Провадження № 33/824/1250/2021                                           Доповідач Ковальська В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 лютого 2021 року          суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Чичиркіна А.О., представника потерпілого ОСОБА_2 - Лашко О.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника Чичиркіна А.О. на постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2021 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин.
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 30 грудня 2020 року о 23 годині 15 хвилин на 48 км автошляху Бориспіль-Дніпро в межах м. Переяслав, керуючи автомобілем марки "RENAULT DUSTER", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем "МАN", д.н.з. НОМЕР_2 та з автомобілем "TOYOTA CAMRY", д.н.з. НОМЕР_3 , після чого залишив місце події та зник у невідомому напрямку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10 а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Чичиркін А.О., вважаючи судове рішення незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи, просить постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 змінити в частині стягнення на штраф, посилаючись на суворість адміністративного стягнення. 
         Так, апелянт звернув увагу на те, що ОСОБА_1 повністю визнає факт зіткнення з автомобілем MAN з його вини, не визнає факт зіткнення керованого ним транспортного засобу з автомобілем Toyota Camry, повністю визнає вину у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, щиро кається в вчиненому. 
На момент прийняття оскаржуваної постанови, рішення за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, по адміністративній справі, яка перебуває на розгляді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, не прийняте, а отже самого факту ДТП рішенням суду не встановлено, що свідчить про передчасність прийнятого оскаржуваного рішення.
Також захисник вказав, що під час судового розгляду ОСОБА_1 дав послідовні та правдиві показання про обставини справи, свою вину у  залишенні місця ДТП визнав повністю, щиро розкаявся, однак суд, всупереч п. 1 ч. 1 ст. 34 КУпАП не визнав дану обставину пом`якшуючою. 
Окрім того, суд, призначаючи ОСОБА_1 стягнення у виді громадських робіт, не врахував, що ОСОБА_1 сам є керівником органу місцевого самоврядування, перебуває на посаді голови Циблівської ОТГ, Переяслав-Хмельницького району, Київської області і нього покладені обов`язки, визначені ст. 321-3 КУпАП, на території Циблівської ОТГ, щодо контролю за особами при відбутті стягнення у виді громадських робіт, тому він не зможе здійснювати контроль за собою.
Також апелянт зазначив, що санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає альтернативні стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, а тому з урахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, суд при накладенні стягнення мав врахувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Заслухавши пояснення захисника Чичиркіна А.О. та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілого - Лашко О.О., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що  постанову судді необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений у постанові судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суд Київської області від 20 січня 2021 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові  доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та самого ОСОБА_1 .
Посилання захисника на передчасність прийнятого рішення щодо ОСОБА_1 за ст. 112-4 КУпАП з огляду на те, що на момент прийняття оскаржуваної постанови, рішення за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не прийняте, а отже самого факту ДТП рішенням суду не встановлено, є безпідставним.
Так, факт ДТП за участю водія автомобіля "RENAULT DUSTER", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 встановлено обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП по даній справі, підтверджуються зібраними у цій справі доказами, та самим ОСОБА_1 не заперечується.
У справі за ст. 124 КУпАП судом буде встановлюватись винуватість чи невинуватість ОСОБА_1 у порушення вимог ПДР України, які стали причиною ДТП.
Пункт 2.10 Правил дорожнього руху України зобов`язує водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, окрім іншого, залишатися на місці пригоди, незалежно від винуватості у вчиненні ДТП.
У даному випадку ОСОБА_1 , не заперечуючи своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди, в порушенням вимог п. 2.10 а ПДР України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, отже, в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 112-4 КУпАП.
         Доводи апелянта щодо суворості стягнення суддя апеляційного суду  вважає необґрунтованими.
Так, санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає декілька альтернативних видів адміністративних стягнень, які застосовуються судом з урахуванням всіх обставин справи, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах статті закону, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
         Так, суд першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді громадських робіт, врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який є керівником органу місцевого самоврядування, ступінь його вини, яка характеризується прямим умислом, його ставлення до скоєного, а також те, що правопорушення вчинено із використанням службового автотранспорту та прийшов до висновку, що його слід піддати адміністративному стягненню у виді громадських робіт у межах санкції ст. 124 КУпАП, оскільки за встановлених обставин цей вид стягнення є необхідним та достатнім для досягнення мети, установленої ст. 23 КУпАП, і, на думку судді апеляційного суду, є цілковито обґрунтованим.
Доводи апелянта щодо повного визнання ОСОБА_1 вини у залишенні місця дорожньо-транспортної пригодиневизнання судом цієї обставини як такої, що пом`якшує відповідальність,  є неспроможними, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та ставлення правопорушника до вчиненого.
Посилання апелянта на ту обставину, що ОСОБА_1 є керівником органу місцевого самоврядування, тому не може здійснювати контроль за собою, при відбутті стягнення у виді громадських робіт є безпідставними, оскільки не ґрунтується на вимогах ч. 2 ст. 321-1 КУпАП, якою встановлено лише порядок визначення органами місцевого самоврядування видів суспільно корисної праці, до якої залучаються порушники, а не порядок відбування такого виду стягнення.  
Суддя апеляційного суду вважає, що суддею районного суду при обранні ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення дотримано вимоги ст. 33 КУпАП, відтак підстав для пом`якшення призначеного йому стягнення немає.
Отже, постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 необхідно залишити без змін.
 
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
 
п о с т а н о в и в:
 
Постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Чичиркіна А.О. - без задоволення. 
         
Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя Київського апеляційного суду                        В.В. Ковальська