Номер провадження: 22-ц/813/6482/21 
Номер справи місцевого суду: 496/4276/20
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
Суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року про повернення заяви по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Приморська державна податкова інспекція Південного управління у м. Одесі Головного управління державної податкової служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, постановлену під головуванням судді Пендюра Л.О., -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити юридичний факт того, що ідентифікаційний код НОМЕР_1 , виданий 03.10.2018 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, є таким, що виданий з помилковим номером.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1   залишено без руху.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 визнана неподаною та повернута заявнику.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд постановляючи ухвалу про залишення заяви без руху вимагав письмовий документ, якого не існує, та в подальшому повертаючи її заяву з підстав не надання такого документу, проявив надмірний формалізм, та обмежив її у праві доступу до суду та фактично створив перешкоди у реалізації конституційних та процесуальних прав заявника на доступ до суду.
Відзиву до суду надано не було.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Визнавши неподаною та повернувши заяву  ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що заявником ухвала суду від 22.10.2020 року не виконана та провадження по справі не може бути відкрито.
Проте з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити юридичний факт того, що ідентифікаційний код НОМЕР_1 , виданий 03.10.2018 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, є таким, що виданий з помилковим номером (а.с. 1-3).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1   залишено без руху, у зв`язку з недодержанням вимог ст. 175 ЦПК України, а саме: заявницею до заяви не приєднано довідки відповідного органу ДПС України про неможливість одержання довідки, яка посвідчувала б факт того, що ідентифікаційний код НОМЕР_1 , виданий 03.10.2018 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, є таким, що виданий з помилковим номером.
На виконання ухвали суду, ОСОБА_1 на адресу суду надіслала заяву та довідку видану ДПС про зміну номера облікової картки платника податків (а.с. 19-20).
Проте, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 30.12.2020 року зазначив, що заявником на виконання ухвали суду від 22.10.2020 року надано до суду заяву, в якій заявницею вказано, що у видачі довідки їй було усно відмовлено і рекомендовано звернутися до суду. Однак вказаної відмови у письмовій формі нею не надано, а тому суд вважав, що ухвала від 22.10.2020 року не виконана та недоліки не усунуті.
Колегія суддів, перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання про повернення заяви позивачам, зазначає наступне.
Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.
Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.
Якщо заява за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то судом застосовуються положення статті 185 ЦПК України, про що постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу позовна заява (скарга) вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається - частина 3 статті 185 ЦПК України.
Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.
До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 виклала в заяві обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, зазначаючи для чого необхідно встановити такий факт, а також надавши довідки ДПС про зміну ідентифікаційного коду, які вважала за потрібне надати для розгляду справи.
Тобто, зміст заяви, з урахуванням усунутих недоліків, відповідає вимогам, визначеним у статті 175 ЦПК України, а відтак заявниця дотрималась процесуального порядку пред`явлення заяви в порядку окремого провадження.
Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.
У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.
Також суд апеляційної інстанції з приводу постановленої ухвали вважає за необхідне зазначити про те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Крім цього, відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів залишати заяву без руху та повертати її заявнику.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права та обмеження у праві доступу до суду заявниці є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до приписів п.п.3,4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню 
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуваннюз направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року – скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 15 березня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк 

 ______________________________________Т.В. Цюра