КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
23 лютого 2021 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 357/13107/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/1374/2021                    
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Махлай Л.Д., 
суддів: Кравець В.А., Ящук Т.І.
при секретарі: Гойденко Д.В.
 
сторони          
позивач          ОСОБА_1 
 
відповідачі    ОСОБА_2 
 
                        Опікунська ради Маловільшанської сільської ради Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді                    Орєхова О.І.,  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , опікунської ради Маловільшанської сільської ради Київської області, третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської районної державної адміністрації про поновлення батьківських прав,
 
в с т а н о в и в :
 
у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                     ОСОБА_2 , Опікунської ради Маловільшанської сільської ради Київської області, у яком упросила поновити її у батьківські правах. 
В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2016 вона позбавлена батьківських прав стосовно дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаному рішенні суд послався на висновок опікунської ради при Виконавчому комітеті Маловільшанської сільської ради щодо доцільності позбавлення її батьківських прав. У вищевказаному висновку зазначено, що вона зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає алкоголем, веде невпорядкований спосіб життя, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків,  не піклується про фізичний розвиток дівчинки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Матеріальним забезпеченням та утриманням малолітньої дитини займається бабуся дитини, яка являється матір`ю відповідачки. Згідно  характеристики, виданої виконкомом № 150/02-14 на ОСОБА_1 характеризується з негативної сторони, бродяжить, веде невпорядкований спосіб життя, має двох дітей, проте доглядом, вихованням, утриманням дітей не займається.
Вважає, що обставини, що були покладені в основу рішення про позбавлення  відпали. Відповідно до диплому молодшого спеціаліста про вищу освіту зі спеціальності «Лікувальна справа», вона має можливість працювати та заробляти кошти на своє забезпечення та забезпечення дитини. Вона має офіційне місце роботи, веде добропорядний та здоровий спосіб життя, який відповідає моральним засадам суспільства, не вживає спиртних напоїв, не палить. Має бажання і всі можливості виховувати свою доньку та хоче піклуватися про неї.
Ухвалою суду від 06.02.2020 залучено до участі у справі як третю особу службу у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації Київської області.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.112020 узадоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що на час подачі позову вона проживала у м. Українка та надала суду акт про те, що умови для проживання задовільні. Надалі змінила місце проживання, оскільки через вагітність стало тяжко добиратися до місця роботи та звернулася до органу опіки з питання складання акту про умови проживання, проте у цьому їй було відмовлено. Вважає, що висновок органу опіки і піклування формальний та не підтверджений доказами. До того цей висновок базується на недостовірних даних, оскільки вона з 2016 року не проживає у с. Бакали. Той факт, що вона не має власного житла не може бути покладено в основу рішення суду, оскільки вона має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, щиро розкаялася та бажає виховувати доньку.
У судовому засіданні позивачка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами                ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про народження батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .
Відомості про батька ОСОБА_5 внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2016 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено передати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на опікування Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Вказане рішення набрало законної сили 27.09.2016.
Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області № 759 від 31.10.2016 опікуном дитини призначено ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки серії ІАА № 1151913 МВС України ОСОБА_1 станом на 05.04.2019 до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває 
Відповідно до довідок від 23.08.2019, від 28.08.2019 та від 04.08.2020, які видані Центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва  ОСОБА_1 працює на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів з 02.04.2018 до теперішнього часу та її заробітна плата за 2019 рік склала                                  64 513,54 грн, середній заробіток - 9 216,23 грн. З  січня по червень 2020 року сума доходу склала 128 465,31 грн, середній заробіток - 21 410,89 грн.
Згідно з характеристикою від 14.08.2019, яка підписана завідуючим відділенням № 15 Центру ЕМД та МК ОСОБА_9 , ОСОБА_1 за час роботи з квітня 2018 року в колективі проявила себе з позитивної сторони. Ввічлива, доброзичлива, до виконання своїх посадових обов`язків ставиться відповідально, завжди відгукується на підтримку коллективу.
23.06.2020 між позивачкою та ОСОБА_10 укладено шлюб та позивач перебуває у декретній відпустці.
Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду ОСОБА_3 роботи з наркотичними засобами, психотропними речовинами і прекурсорами не виявлені (дата проходження 23.07.2020).
За час розгляду справи позивач тричі змінювала місце проживання. Власного житла позивач не має.
Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 05.07.2020, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , позивач орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії договору з 05.07.2020  по 05.07.2021.
Акту про належність умов проживання та можливості проживання дитини у вказаному приміщенні, а також про те, що в зазначеному житлі створенні всі необхідні умови для цього позивачкою не надано.
Згідно висновку Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 13.03.2020 опікунська рада при виконавчому комітеті Маловільшанської сільської ради вважає неможливим та таким, що не відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поновлення батьківських прав  ОСОБА_1 . У висновку, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 на даний час не має власного житла. До позовної заяви щодо поновлення батьківських прав вона подала договір оренди житлового приміщення в м. Українка. Дані щодо умов проживання в даному приміщенні відсутні. Проведено обстеження житлового будинку АДРЕСА_2 , в якому на даний час проживає ОСОБА_1 . Цей житловий будинок не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, не має необхідних умов для проживання в ньому малолітньої дитини, а також умов для фізичного та розумового розвитку дитини. ОСОБА_1 матеріально не забезпечена та не спроможна виховувати та забезпечувати малолітню ОСОБА_5 . Викликає занепокоєння психічний стан ОСОБА_1 (агресивні прояви поведінки по відношенню до своїх батьків, членів опікунської ради). ОСОБА_5 знаходиться під опікою ОСОБА_2 . Дівчинка забезпечена всім необхідним для її фізичного та розумового розвитку. Опікун дбає про розвиток дитини, матеріально її забезпечує.
06.07.2020 судом отримано клопотання від служби у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, в якому служба у справах дітей та сім`ї підтримує рішення опікунської ради про неможливість у поновленні батьківських прав позивачки.
Відповідач ОСОБА_2 наголошувала, що позивач не змінилася, дитину навідувати стала лише після подачі до суду зазнаної позовної заяви. Позивач не зможе зробити належних умови для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку малолітньої дитини ОСОБА_5 . 
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні 04.08.2020 пояснила, що вона є сестрою позивачки і з жовтня 2019 року вона не бачила свою сестру ні у помешканні  своєї матері, ні в селі. Дитину позивач не навідувала та не цікавилася її розвитком, у дитячий садок не навідувалася. Наголосила на тому, що бачила позивачку в стані алкогольного сп`яніння. По телефону позивач розмовляє з агресією. Малолітня дитина не завжди радіє мамі. На її думку позивач не змінилася, дитина каже, що хоче жити з бабою.
Відмовляючи у задоволенін позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позбавлення батьківських прав має безстроковий характер. Хоча сімейні правовідносини в цьому випадку припиняються, закон дозволяє можливість поновлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, спонукається тим самим до виправлення. Зв`язки її з дитиною не припиняються, вона може прохати про побачення з дитиною, зобов`язана утримувати її. Прохання батьків, позбавлених батьківських прав, про поновлення батьківських прав має бути підтверджено такою їх поведінкою та способу життя, які б свідчили про те, що відбуваються істотні зміни, щоб суд міг особисто упевнитися, що той з батьків, якого він позбавляв батьківських прав, став іншою людиною, з іншими поглядами на батьківські права та обов`язки, що він може стати або став взірцем для своєї дитини. При поновленні батьківських прав перш за все слід суворо дотримуватися принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дитини, які заслуговують на увагу
Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина,а також думку дитини, якщо вона може її висловити.
За обставинами справи встановлено, що після позбавлення батьківських прав опікуном малолітньої ОСОБА_5 призначено матір позивачки - ОСОБА_2 , з якою і проживає дитина.
Як зазначила ОСОБА_2 у судовому засіданні позивачка коштів на утримання дитини не надає, та відвідувати дитину почала лише після подачі даного позову. Вважає, що позивач не змінила свою поведінку та відношення до дитини. Незважаючи на те, що позивач влаштувалася на роботу, вона має багато непогашених кредитних зобов`язань, а тому опікун побоюється, що дитина не отримає необхідного харчування та догляду. Крім того, позивач весь час змінює своє місце проживання, що є перешкодою для перевірки належних для дитини умов проживання. Натомість органи опіки постійно здійснюють нагляд за умовами проживання дитини за місцем проживання опікуна, яке є постійним. Дитина відвідує дитячий садок за місцем проживання. Вважає, що позивач передчасно звернулася з даним позовом, оскільки вона ще не вчинила необхідних дій, які б свідчили про зміну її відношення до своїх батьківських обов`язків. До того ж позивач не пройшла курс  лікування від алкогольної залежності. 
            Позивач визнала, що має кредитні зобов`язання на суму 60 000 грн, та зазначила, що інших кредитів не має. Проте після того як адвокат        Драбинко К.А. зазначила перелік банківських установ, у яких позивач отримала кредити, остання визнала, що має і інші кредитні зобов`язання, при цьому загальну суму кредитних зобов`язань повідомити не змогла.
За час розгляду справи позивач неодноразово змінювала місце проживання. Останнім  місце проживання була кімната площею близько 15 кв м у квартирі АДРЕСА_1 , у якій проживали позивач, її чоловік та новонароджений син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При розгляді справи позивач зазначила, що знову змінила місце проживання, проте адресу проживання не назвала, про умови проживання також не повідомила, будь - яких доказів  (договір оренди, акт обстеження за новою адресою проживання не надала). Відтак доводи апелянта про те, що у кімнаті, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 створені належні умови для проживання доньки ОСОБА_5 не можна визнати обґрунтованими. До того ж, у акті обстеження житлових умов за вказаною адресою, який позивач долучила до апеляційної скарги вказано, що у кімнаті створені належні умови для проживання однієї дитини. За змістом акта, незважаючи на те, що у висновку вказано про придатність кімнати для проживання  малолітньої ОСОБА_5 , мова йде лише про одну дитину. А як вказувалося вище з позивачкою проживає малолітній син ОСОБА_13 .
У свідоцтві про народження ОСОБА_5 у графі батько дитини відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач пояснила, що на даний час внесено зміни до актового запису та видано свідоцтво про народження дитини, де батьком дитина записано ОСОБА_10 та прізвище дитини зазначено ОСОБА_5 . Надати пояснень яким чином відбулося внесення таких змін у той період, коли позивач була позбавлена батьківських прав остання не змогла.
Пояснення позивачки в основному стосуються її намірів на майбутнє. Так позивач вказала, що має намір погасити кредити, створити для малолітньої ОСОБА_5 належні умови для проживання, забезпечити її соціальний розвиток, приймати участь у її вихованні та утриманні тощо. 
Проте, для позитивного вирішення питання про поновлення батьківських прав, дані обставини уже мають існувати та такі обставини мають бути підтверджені відповідними доказами.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
Згідно з висновком Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 13.03.2020 опікунська рада вважає неможливим та таким, що не відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_5 поновлення батьківських прав  позивачки.
Даний висновок хоча і не має для суду заздалегідь встановленої сили, проте цей висновок узгоджується з поясненнями як опікуна дитини, так і самої позивачки, та з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Суд першої інстанції оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності дійшов правильних висновків про те, що поновлення позивачки у батьківських правах на даному етапі не відповідає інтересам малолітньої дитини.
Позивач не позбавлена можливості реалізувати свої наміри щодо створення належних умов для проживання дитини, щодо її матеріального забезпечення, належної участі у її вихованні тощо та відповідно до ч. 7 ст. 169 СК України через рік повторно звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, надавши відповідні докази реалізації таких своїх намірів.
Сама по собі обставина, що позивач не має власного житла не є підставою для відмови у поновленні батьківських прав, проте саме позивач має довести, що дитина матиме можливість проживати в умовах, які б сприяли її гармонійному, всебічному розвитку.
Незважаючи на те, що суд послався у рішенні на відсутність у позивачки у власності житла, дана обставина не стала сама по собі підставою для відмови у позові, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можна визнати обґрунтованими.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
                                                        п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                          05 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 24.02.2021.
 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай

 
 Судді                                                                                                В. А. Кравець

 
Т. І. Ящук