Ухвала
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 569/11866/16-ц
провадження № 61-3478св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю.  В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «БМ  Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Харчук Василь Іванович, на постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019  року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О., та за касаційною скаргою Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на  рішення Рівненського міського суду Рівненської області від  13 червня 2018 року у складі судді Куцоконя Ю. П. та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів попередніх інстанцій
 
У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «БМ  Банк» (далі - ПАТ  «БМ  Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що 12 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк» (далі - ТОВ «БМ Банк»), правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 10/2/120208, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 170 000,00 дол. США на придбання нерухомості зі строком повернення 11 лютого 2033 року та сплатою відсотків у розмірі 13 % річних.
 
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 12 лютого 2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 10/2/120208/2 та № 10/2/120208/3, за умовами яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором у повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням умов кредитного договору. 
 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, порушенням графіка здійснення платежів за кредитом позичальник відповідно до вимог підпункту 5.1.4. кредитного договору зобов`язується достроково погасити заборгованість за кредитом, процентами, а також оплатити усі суми пені та штрафів.
 
Станом на 15 вересня 2016 року у ОСОБА_1 перед ПАТ «БМ Банк» утворилась кредитна заборгованість у розмірі 157 994,24 дол. США та 373 122,88 грн, з яких:
- основна заборгованість за кредитом - 129 269,88 дол. США;
- заборгованість за відсотками -28 724,36 дол. США; 
- пеня за основною заборгованістю - 120 657,12 грн;
- пеня за відсотками - 252 465,76 грн
 
Враховуючи, що відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх солідарних боржників разом, так і від будь-якого з них окремо, ПАТ «БМ Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 лютого 2008 року № 10/2/120208 у сумі 157 994,24 дол. США та 373 122,88 грн, вирішити питання про розподіл судового збору.
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018  року у задоволенні позову ПАТ «БМ Банк» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «БМ Банк» звернулося до суду з позовом з пропуском строку позовної давності. Перебіг цього строку розпочався 14 листопада 2008 року, а саме після спливу 10 днів з дня отримання ОСОБА_1 повідомлення банку про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом з 13% до 14 %, з чим відповідач не погодилась. 
Крім цього, застосовуючи у цій справі строк позовної давності, суд виходив з того, що 20 березня 2012 року позивач надіслав    ОСОБА_1 повідомлення з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитом у строк не пізніше 01 квітня 2012 року, тим самим змінивши строк виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позовна давність для вимог про стягнення усієї суми кредиту розпочалася для банку 02 квітня 2012 року та закінчилася 02 квітня 2015 року.
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2019 року до участі у справі залучено Акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - АТ «ВТБ Банк») як правонаступника ПАТ «БМ Банк».
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 рокуапеляційну скаргу ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого АТ «ВТБ Банк», задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «ВТБ Банк», до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасовано.
Позов ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «ВТБ Банк», до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 лютого 2008 року № 10/2/120208 у сумі 157  994,24 дол. США, з яких: 129 269,88 дол. США - заборгованість за кредитом, 28 724,36 дол. США - заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ВТБ Банк» штрафні санкції за кредитним договором від 12 лютого 2008 року № 10/2/120208 у сумі 373 122,88 грн, з яких: 252 465,76 грн - пеня за несвоєчасно погашені відсотки, 120 657,12 грн - пеня за несвоєчасно погашений кредит.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У решті позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про пропуск ПАТ «БМ Банк» строку позовної давності у цій справі є помилковим. Встановлено, що після направлення позичальнику повідомлення про підвищення відсоткової ставки ПАТ «БМ Банк» фактично її не підвищував, нарахування плати за користування кредитом проводилось у розмірі 13 % річних і до листопада 2014 року ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредитних коштів виконувались відповідно до умов договору і графіка погашення кредиту.
Зазначені обставини підтверджені розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем і не спростованим позичальником. 
Відсутність заборгованості щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними до листопада 2014 року, а також нарахування банком 13 % річних, свідчить про те, що банк та позичальник добровільно визначились виконувати ті умовами кредитного договору, які існували на момент його укладення. А тому до листопада 2014 року банк не набув права вимагати дострокового повернення кредиту, а у позивачльника не виникло такого зобов`язання.
Оскільки зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів із повернення кредитних коштів ОСОБА_1 не виконувала з листопада 2014 року, то саме з цього часу у банку виникло право на звернення до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, тобто з листопада 2014 року розпочався загальний трирічний перебіг строку позовної давності. З вимогами до суду банк звернувся у вересні 2016 року.
Висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності для вимог про стягнення усієї суми кредиту розпочався для банку 02 квітня 2012 року після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та закінчився 02 квітня 2015 року є помилковим.
Представник банку в судовому засіданні направлення позичальнику такої вимоги заперечив та зазначив, що станом на вказану у повідомленні дату банк не набув права вимоги до боржника, оскільки кредит погашався вчасно на той період. З оглянутого в судовому засіданні 29 січня 2019 року оригіналу повідомлення апеляційним судом встановлено, що зазначене повідомлення не є належним доказом у цій справі та не може слугувати підставою для зміни строку виконання зобов`язання, а отже - і для застосування у даному спорі строку позовної давності.
Щодо вимог про солідарне стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 апеляційним судом встановлено, що порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед ПАТ «БМ Банк» за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором припинена судовими рішеннями, які набрали законної сили.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2017  року у справі № 569/13983/16-ц задоволено позов ОСОБА_3 та визнано припиненим договір поруки від 12 лютого 2008  року  №  10/2/120208/3, який був укладений між ТОВ «БМ Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Вказане судове рішення набрало законної сили 03 травня 2017 року. 
Крім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від  10  березня 2017 року у справі № 569/11865/16-ц задоволено позов ОСОБА_2 та визнано припиненою поруку, встановлену за договором поруки від 12 лютого 2008 року № 10/2/120208/2. Вказане судове рішення набрало законної сили 15 червня 2017 року. 
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Харчук В. І., просила суд скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині скасування рішення Рівненського міського суду Рівненської області від  13  червня 2018 року та залишити рішення суду першої інстанції в силі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Харчук В. І., мотивовано тим, що апеляційний суд не спростував висновок суду першої інстанції про настання випадку, передбаченого підпунктом 5.1.3 кредитного договору, а саме обов`язку позичальника достроково повернути банку кредит у термін до 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про зміну відсоткової ставки, яке, за поясненнями сторін, банк надіслав ОСОБА_1 в кінці жовтня 2008 року. Суд визнав, що таким чином був змінений строк виконання основного зобов`язання. Тому, звернувшись до суду з позовом у вересні 2016 року, банк не дотримав строку, встановленого статтею 257 ЦК України.
Висновки апеляційного суду про те, що банк не здійснював підвищення відсоткової ставки, суперечать матеріалам справи та спростовуються рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2012  року у справі № 1715/16346/12, яким зобов`язано ПАТ «БМ Банк» зарахувати в рахунок погашення боргу відсотки, сплачені боржником за ставкою 14% як такі, що сплачені за ставкою 13%.
Крім того, відкриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції не вирішував питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від  13  червня 2018 року.
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, АТ «ВТБ Банк» просило суд скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від  29  січня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «ВТБ Банк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційну скаргу АТ «ВТБ Банк» мотивовано тим, що суди помилково поклали в основу ухвалених оскаржуваних рішень у цій справі наявність рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2017  року у справі № 569/13983/16-ц про визнання припиненим договору поруки від 12 лютого 2008 року № 10/2/120208/3, а також рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2017 року у  справі № 569/11865/16-ц про визнання припиненими договору поруки від  12 лютого 2008 року № 10/2/120208/2, оскільки ці рішення були оскаржені до суду касаційної інстанції. Відповідно до вимог частини другої статті 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Харчук В. І., на постанову Рівненського апеляційного суду від  29  січня 2019 року, витребувано справу № 569/11866/16-ц із Рівненського міського суду Рівненської області.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «ВТБ Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2020 року справу за позовом ПАТ  «БМ  Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості призначено до судового розгляду.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданому у травні 2019  року, АТ «ВТБ Банк» заперечувало проти її доводів, а постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості вважало законною та обгрунтованою.
 
У жовтні 2019 року від ОСОБА_6 надійшло клопотання про залучення її до участі у справі як правонаступника АТ «ВТБ Банк» щодо вимог за кредитним договором від 12 лютого 2008 року № 10/2/120208.
 
Клопотання мотивоване тим, що 20  вересня 2019 року між АТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 54-РБ, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки нерухомого майна від 20 вересня 2019  року № 10/2/120208, договори про відступлення прав за договорами поруки від 20 вересня 2019 року, відповідно до яких АТ «ВТБ Банк» відступило шляхом продажу на користь нового кредитора ОСОБА_6 права вимоги до: 
 
позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від  12  лютого 2008  року № 10/2/120208, додатковою угодою від 11 березня 2009 року № 2 до кредитного договору від  12  лютого 2008  року № 10/2/120208.
 
іпотекодавця ОСОБА_1 за договором іпотеки від  12  лютого 2008  року № 10/2/120208;
 
поручителів ОСОБА_2 за договором поруки від  12  лютого 2008  року № 10/2/120208/2 та ОСОБА_3 за договором поруки від  12  лютого 2008  року № 10/2/120208/3.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року справу № 346/1305/19 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий О. В., про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
17 грудня 2020 року справу прийнято Великою Палатою Верховного Суду до розгляду (провадження № 14-181цс20).
 
Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у справі № 569/11866/16-ц, яка переглядається, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 346/1305/19.
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК Україниу випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом, для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 569/11866/16-ц (провадження №  61-3478св19) до закінчення перегляду у  касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №  346/1305/19 (провадження № 14-181цс20).
 
Керуючись статтями 252, 253, 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 569/11866/16-ц (провадження №  61-3478св19) за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ  Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Харчук Василь Іванович, на постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року, та за касаційною скаргою Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий Олег Васильович, про звільнення майна з-під арешту.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько 

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Ю. В. Черняк