У х в а л а  
 
01 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 296/616/19
провадження № 61-2704 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                   Стрільчука В. А., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,
 
В с т а н о в и в:
У січні 2019 року   ОСОБА_2  звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просила  збільшити з 1 000,00 грн до 2 500,00 грн розмір аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються щомісячно з ОСОБА_1 на її користь на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 жовтня                  2020 року позов задоволено: збільшено розмір аліментів, які стягуються за заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від                       20 квітня 2016 року у цивільній справі № 296/566/16-ц та ухвалено стягувати з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_3 в розмірі 2 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 25 січня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2020 року залишено без змін.
18 лютого 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 січня 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 жовтня                  2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 січня              2021 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Дослідивши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                      а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1-3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щовиникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову в цій справі є збільшення розміру аліментів на дитину.
 
Отже зазначена справа є малозначною згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Разом з цим, у касаційній скарзі заявник зазначає, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Доводи касаційної скарги є необгрунтованими, оскільки у наведеному заявником рішенні Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі                      № 343/945/19 і оскаржуваних рішеннях суду першої та апеляційної інстанції встановлено різні фактичні обставини у справах.
 
Отже, доводи наведені в касаційній скарзі не дають підстав для висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної  практики.
 
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
                                                                                                                                      
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду                м. Житомира від 21 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          В. М. Ігнатенко

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                       В. А. Стрільчук