П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/10502/20	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Крусяна А.В., 
                                                    Яковлєва О.В.
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 січня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа: Акціонерне товариство «Банк Форвард» про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

                                        В С Т А Н О В И Л А:
            У жовтні 2020р. ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л., третя особа: Акціонерне товариство «Банк Форвард», в якому, з уточненням позовних вимог,  просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. про відкриття виконавчого провадження від 3.06.2020р. №АСВП: 62256992.
          В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідачем відкрито виконавче провадження за №62256992 з примусового виконавчого напису №1047    вчиненого 25.02.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. щодо стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 17 078,12грн. (а.с.118-119).
На думку позивачки, приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження було порушено приписи ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки боржник проживає за межами виконавчого округу м.Києва.
          Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 5 січня 2021р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
          В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття по справі нового судового рішення про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем до відповідача подано документ, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця Павелків Т.Л.. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень положень законодавства з боку приватного виконавця при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 3.06.2020р. ВП №62256992 на підставі виконавчого напису.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, перевірки доказів, у зв`язку чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 25.02.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1077, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 16 228,12грн. (а.с.8-9,112).
У виконавчому написі вказано, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
3.06.2020р. до приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни звернувся із письмовою заявою представник АТ «Банк Форвард» про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчого напису №1047    вчиненого 25.02.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. щодо стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 17 078,12грн. (а.с.106-107).
У заяві зазначено, що АТ «Банк Форвард» просить відкрити виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника, а саме: грошових коштів.
До вказаної заяви було додано довідку та виписку з рахунку, що майно боржника (грошові кошти на рахунках у банках або інших фінансових установах) знаходяться в межах виконавчого округу приватного виконавця.
3.06.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису №1047 від 25.02.2020р.,    виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. та керуючись ст.3,4,24,25,26,27 ЗУ «Про виконавче провадження»  прийнято постанову, якою відкрито виконавче провадження за №62256992 з примусового виконавчого напису №1047    вчиненого 25.02.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. щодо стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 17 078,12грн. (а.с.118-119).
3.06.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л.  в рамках ВП №61504065 прийнято постанову про звернення стягнення з боржника основної винагороди, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника (а.с.121-128).
Вважаючи постанову від 3.06.2020р. про відкриття ВП №62256992 протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм діючого законодавства та підлягає скасуванню, позивачка звернулась в суд із даним адміністративним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваної постанови приватного виконавця, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 2.06.2016р. №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положення п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Приписами ч.1,2 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Згідно з ч.2 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2.06.2016р. №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII).
Згідно зі ст.1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених ЗУ «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами 1,2 ст.25 Закону №1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Згідно з п.1 ч.1, ч.3, 7 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі  виконавчого  документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема,  за  заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують  боржника  чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок  боржника,  місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно  боржника  та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним  коштів,  стягнутих з  боржника,  а також зазначає суму, яка частково сплачена  боржником за виконавчим  документом,  за  наявності часткової сплати. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки  боржника  у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття  виконавчого провадження  накладає арешт на кошти  боржника.
Аналізуючи вказані норми законодавства, судова колегія зазначає, що, якщо місце проживання, перебування  боржника  - фізичної особи та місцезнаходження  боржника  - юридичної особи або місцезнаходження майна  боржника  розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та  відкрити виконавче провадження  з їх виконання.
В той же час, п.10 ч.4 ст.4 ЗУ «Про  виконавче провадження»  визначено, що  виконавчий  документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо  виконавчий  документ пред`явлено не  за місцем  виконання або не  за  підвідомчістю.
Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено під час апеляційного розгляду, що виконавчий  напис нотаріуса за №1047 від 25.02.2020р. на підставі якого  відкрито виконавче провадження  №62256992, містить інформацію про те, що ОСОБА_1 зареєстрована  за  адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, згідно записів паспорту серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5-6), місцем  реєстрації позивачки, зазначено з 2015р.: АДРЕСА_3 .
Отже, судова колегія приходить до висновку, що виконавче  провадження  щодо позивачки відкрито не  за місцем  проживання, перебування боржника-фізичної особи, а в іншому  виконавчому  окрузі – м.Києві.
Натомість відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що 3.06.2020р. від АТ «Банк Форвард» надійшла заява про примусове виконання рішення, в якій ставилось питання про відкриття за місцем знаходження майна боржника, виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №1047 від 25.02.2020р., виданим приватним нотаріусом КМНО Кравець О.О. про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 17 078,12грн..
До заяви про примусове виконання рішення, було додано довідку про відкритий рахунок, в якій зазначається, що ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: вул.Саксаганського, 105, м.Київ.
Відповідач, посилається на те, що грошові кошти на банківському рахунку є майном боржника, яким є ОСОБА_1 ,  місцем  реєстрації банку, в якому відкрито рахунок є м.Київ, а отже ним правомірно  відкрито  та здійснюється  виконавче провадження за  місцезнаходження майна  боржника,  яке підлягає стягненню.
Проте, судова колегія вважає такі твердження відповідача необґрунтованими та зазначає, що обставини наявності банківського рахунку у позивачки в АТ  «Банк Форвард», місцем  реєстрації якого є м.Київ, не дають підстав вважати, що банківський рахунок є майном, місцезнаходження якого є також м.Київ, виходячи з наступного.
У відповідності до ст.190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Згідно зі ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до п.3.1 ст.3 ЗУ «Про платіжні системи та переказ  коштів  в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі  грошових  знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно п.7.1 ст.7 цього ж Закону, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.
При цьому, колегія суддів враховує, що місце розташування самого банку, де  відкритий  рахунок не позбавляє можливості клієнта отримати власні кошти в готівковій формі через відповідні термінали у будь-якому місці, а не лише в м.Києві. Наявність рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м.Києві не є тотожнім місцезнаходженню майна  боржника.
В той же час, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що банківський рахунок є майном в розумінні ст.190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження рахунку  за місцем знаходження  будь-якого банку.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.12.2019р. у справі за №905/584/19 та постанові від 19.08.2019р. у справі за №922/1293/15, оскільки Касаційний господарський суд, надаючи правову оцінку, виходив з того, що  боржником  у  виконавчому  провадженні була юридична особа, а не фізична. Крім того, правовідносини, яким надавав оцінку Касаційний господарський суд під час розгляду господарської справи, не є аналогічними правовідносинам, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства у даній справі.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не дотримано вимог ст.24 ЗУ «Про  виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче  провадження  в іншому  виконавчому  окрузі, тобто не  за місцем  проживання, перебування боржника-фізичної особи або  знаходження  її майна. Тому є обґрунтованими доводи позивачки як підстави позову, що відповідач протиправно та всупереч чинного законодавства прийняв до виконання виконавчі документи з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.
За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що спірну постанову про відкриття  виконавчого провадження  не можна вважати законною та правомірною, а тому вона є протиправною та підлягає скасуванню.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивачки знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим, вона підлягає задоволенню. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази та обставини справи та порушив норми матеріального права, а тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

                            П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 січня 2021р. – скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа: Акціонерне товариство «Банк Форвард» про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 3.06.2020р. №АСВП: 62256992.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                                    О.В.Яковлєв