УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 685/1281/20
Провадження № 22-ц/4820/356/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
                        секретар судового засідання Кошельник В.М.,
                        з участю апелянтки ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області в складі судді Бурлак Г.І. від 17 грудня 2020 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що з 16 липня 2008 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
22 квітня 2020 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано.
В період шлюбу ними придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Зазначала, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дитини, дитина проживає з нею, хворіє та перебуває на диспансерному обліку, тому потребує спеціального лікування.
Вважала, що має право на збільшення своєї частки у будинку, оскільки у разі його продажу отримає більше коштів, які витратить на лікування дитини.
Враховуючи викладене, позивач просила визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , за відповідачем право власності на 1/3 частку житлового будинку. 
Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 .
Вирішено питання судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На її думку, суд помилково вирішив справу згідно з нормою ч.1 ст. 70 СК України, тоді як слід було застосувати норми ч.ч.2-3 ст. 70 СК України та відступити від рівності часток сторін. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до  ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Так, судом встановлено, що з 16 липня 2008 року позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з довідкою Теофіпольської ЦРЛ № 105 від 14.09.2020 року син сторін ОСОБА_3 дійсно хворіє, знаходиться на диспансерному обліку і потребує спеціального лікування.
Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22.04.2020 року шлюб між сторонами розірвано. 
В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2010 року № 840 ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вказаний будинок зареєстроване Теофіпольським районним бюро технічної інвентаризації 26.04.2010 року № 9571443 за ОСОБА_2 .
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності, частки сторін в якому є рівними, при цьому підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відсутні.
Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду та неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.
Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України  у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України  майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.  Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Теофіпольським райвідділом ДВС, ОСОБА_2 як непрацюючому нараховуються аліменти в розмірі 50 % від середньої заробітної плати працівника у відповідній місцевості, що з квітня 2020 року складає 3888,50 грн. щомісячно. Нараховані аліменти боржником не сплачено, загальна сума заборгованості станом на серпень 2020 року складає 29953 грн.
Разом з тим, в ході розгляду справи в суді першої інстанції сторонами визнано, що позивач не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, проте іноді він надає деякі кошти на утримання сина.
Твердження апелянтки про ухилення відповідача від участі в утриманні дитини не ґрунтується на достатніх та допустимих доказах - факт ухилення відповідача від сплати аліментів не встановлено судовим рішенням, останній не притягувався до відповідальності за невиконання судового рішення про стягнення аліментів. 
Відтак позивачкою не доведено наявність підстав, передбачених частиною 2 статті 71 СК України, для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна.
Згідно з ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Позивач не надала жодних доказів, що визначений судовим рішенням розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування їхнього сина. При цьому остання  не зверталася з позовом  до відповідача з позовом про збільшення розміру аліментів чи стягнення додаткових витрат з відповідача на лікування дитини.
Проживання дитини з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення ст. 70 СК України, не є самостійною підставою для збільшення частки одного з подружжя.
Отже, суд першої інстанції правильно констатував, що позивач не довела наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного будинку. 
Такий висновок цілком відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постановах від 16 грудня 2019 року (справа № 308/4390/18), від 20 лютого 2019 року (справа № 127/4451/17), яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 10 березня 2021 року.

Судді                                                         Л.М. Грох

               Р.С. Гринчук

               А.М. Костенко