Номер провадження: 22-ц/813/1325/21 
Номер справи місцевого суду: 523/233/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 

ВСТАНОВИВ:
09 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 09 січня 2019 року, визначено головуючого суддю – Шепітко І. Г.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 06.11.2019 року визначено головуючим суддею Сувертак І. В., вилучено суддю ОСОБА_3 , підстава – відсторонення від посади.
Справу передано судді ОСОБА_4 06 листопада 2019 року.
Ухвалою судді Суворовського районного суду міста Одеси Сувертак І. В. від 06 грудня 2019 року прийнято зазначену цивільну справу в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що відповідач проживає в м. Донецьк, Україна. Окрім того матеріалами цивільної справи встановлено та не заперечувалось стороною позивача те, що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_6 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття, тобто позовні вимоги про стягнення аліментів розглянуто раніше.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року передано цивільну спрау до Чернігівського районного суду Запорізької області.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Піскунової О.М. звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме Суворовського районного суду м. Одеси, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що однією із позовних вимог є стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 в твердій грошовій формі у розмірі 2500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а тому відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позов повинен розглядатись у Суворовському районному суді м. Одеси.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 13 січня 2021 року.
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов підсудний Суворовському районному суду м. Одеси.
Передаючи цивільну справу на розгляд до Чернігівського районного суду Одеської області виходив з того, що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_6 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття, тобто позовні вимоги в даній частині надумані та не підлягають розгляду. 
Твердження сторони позивача про те, що зазначене рішення не виконується по суті, на думку суду першої інстанції, не заслуговують на увагу оскільки питання щодо самого виконання рішення по суті не спростовують факт наявності рішення суду про стягнення аліментів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
В даному випадку, відповідач по справі, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до Кіровського району м. Донецьк та, відповідно до підсудності Кіровського міського суду Донецької області.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2014 року №29/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», визначено територіальну підсудність цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, для забезпечення розгляду місцевими загальними судами, зокрема, територіальну підсудність справ Кіровського міського суду Донецької області визначено Чернігівському районному суду Запорізької області.
Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 5 ст. 4 ЦПК України, жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. 
Враховуючи зазначене, оскільки відповідач зареєстрований поза межами Суворовського району м. Одеси, позивач позбавлений права вибору підсудності справи, відповідно до ст. 28 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що дану справу слід направити за підсудністю до Чернігівського районного суду Запорізької області, відповідно до приписів ч.1 ст. 27 ЦПК України, за місцем проживання відповідача.
Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Водночас, правило альтернативної підсудності передбачає, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч. 1 ст. 28 ЦПК України).
Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Питання про передачу справи з одного суду до іншого врегульовано ст. 31 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для цих процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.
Відповідно до частини 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради, який містить дві самостійні позовні вимоги, а саме: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов до висновку про те, позовні вимоги в частині стягнення аліментів є надуманими та такими, що не підлягають розгляду, тобто фактично вирішив питання по суті спору, що у відповідності до ст. 197 ЦПК України не входить до повноважень суду першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання.
Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції позбавив позивача права вибору підсудності, що безпосередньо порушує гарантовані державою процесуальні права та інтереси ОСОБА_1 .
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та помилково вирішив питання про передачу справи на розгляд іншого суду, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 13 січня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дрішлюк