ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2021 р.                                Справа№ 910/11429/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Куксова В.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 за заявою    товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." про    ухвалення додаткового рішення у справі №910/11429/20 ( Паламар П.І. )
за позовом    товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус."
до    фізичної особи-підприємця Сидоревича Євгенія Миколайовича 
про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 8 694,21 грн.

                                                  В С Т А Н О В И В :
          У серпні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Крокус." (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Сидоревича Євгенія Миколайовича (далі-відповідач) 7    185,40 грн основного боргу, 201,74 грн інфляційних втрат, 188,00 грн 3% річних, 1119,07 грн пені.  
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №КР-231 від 01.04.2019 щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар.             
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 7 185,40 грн боргу, 201,74 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 188,00 грн три проценти річних з простроченої суми, 1 831,44 грн витрат по оплаті судового збору. У позові в іншій частині відмовлено.
У листопаді 2020 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22    200,00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." про прийняття додаткового рішення задоволено частково та присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Сидоревича Євгенія Миколайовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." 2    600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У заяві в іншій частині відмовлено. 
Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із часткового задоволення позову, ціни позову, характеру спору та обсягу наданих позивачу адвокатом послуг.    
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/11429/20 в частині відмови в задоволенні заяви про прийняття додаткового рішення у даній справі, а також     змінити додаткове рішення а саме:     задовольнити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." в повному обсязі та стягнути з фізичної особи-підприємця Сидоревича Євгенія Миколайовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." судові витрати, понесені товариством з обмеженою відповідальністю "Крокус." у зв`язку з судовим розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22    200,00 грн.
Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію повного тексту скаржник отримав 13.01.2021.   
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване судове рішення є невмотивованим та таким, що суперечить чинному законодавству України, оскільки суд першої інстанції без відповідного клопотання відповідача зменшив суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, тобто вийшов за межі своїх повноважень. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021, справу №910/11429/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Крокус."     пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/11429/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/11429/20; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/11429/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11429/20.
Через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали даної справи.   
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.
Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
  У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як встановлено вище, рішенням суду першої інстанції від 20.10.2020 у даній справі позовні вимоги задоволено частково.  
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як свідчать матеріали справи, між позивачем та адвокатом Кириченко Романом Юрійовичем був укладений договір №135 про надання правової допомоги від 20.12.2017, відповідно до умов якого позивач доручає, а адвокат приймає на себе доручення з надання позивачу правової допомоги на умовах, передбачених Договором. Обсяг, у якому надається правова допомога позивачу, зазначений у статті 3 Договору. Розмір гонорару адвоката визначається сторонами у додатковій угоді до даного Договору із зазначенням конкретного виду правової допомоги та її вартість.  
Так, відповідно до додаткової угоди №1 від 10.07.2020 до Договору вартість послуг встановлюється із такого розрахунку: 1.Консультація позивача з питань стягнення заборгованості з відповідача  - 1000,00 грн/год; 2.Збирання та аналіз доказів з питань стягнення заборгованості з відповідача - 1000,00 грн/год; 3.Аналітика актуальної судової практики щодо стягнення дебіторської заборгованості - 1200,00 грн/год; 4.Здійснення розрахунку штрафних санкцій за Договором №КР-231 від 01.04.2019 - 1000,00 грн/год; 5.Написання та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача за Договором №КР-231 від 01.04.2019 - 2000,00 грн/год; 6.Написання та подання заяв з процесуальних питань по справі щодо стягнення заборгованості з відповідача - 1400,00 грн/год.
В матеріалах справи міститься ордер на представництво інтересів позивача в суді першої інстанції адвокатом Кириченко Романом Юрійовичем (серія АА №1032850 від 31.07.2017). 
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано акт №1 приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) від 23.10.2020 на загальну суму 22  200,00 грн, у якому визначено найменування послуг (їх перелік), обсяг  і кількість часу, витраченого адвокатом на надання позивачу професійної правничої допомоги. 
Крім того, позивачем подано прибутковий касовий ордер №23/10 від 23.10.2020 про оплату послуг правничої допомоги на суму 22    200,00 грн.
За змістом частини четвертої    статті 126 ГПК України    розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5    ст.126 ГПК України).
За змістом положень ч.5    ст.126 ГПК України    зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Наведене вище повністю узгоджується з твердженням скаржника про те, що суд не може на власний розсуд зменшити судові витрати без клопотання іншої сторони.
Проте, поняття «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат» слід розділяти, з огляду на таке. 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій    статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього    Кодексу    визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або    з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої    статті 129 ГПК України    під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6, 7, 9 ст.129 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4    ст.126 ГПК України    суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5-6    ст.126 ГПК України).
При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або    з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою    статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою    статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.  Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
До того ж, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 11.02.2021 по справі №920/39/20. 
З огляду на обставини справи, остання не є складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, а також враховуючи те, що оскаржуваним рішенням частково задоволено позовні вимоги, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаними роботами, а також заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.
Відтак, судом першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2    600,00 грн.
Доводи скаржника про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом. Однак у справі, що переглядається, судом першої інстанції вирішено питання про розподіл судових витрат, коли суд, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України    з власної ініціативи    може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу та коли не ставиться питання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням іншої сторони. 
Тобто, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення було дотримано норми процесуального права.
Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладене. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, щооскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
                       
                                                  П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус." 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/11429/20 залишити без задоволення. 
                 2.Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/11429/20 залишити без змін.  
           3.Матеріали справи №910/11429/20 повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
 
Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                Є.Ю. Шаптала