УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1323/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 63 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря 
судового засідання Дяченко Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/1323/20    за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 щодо визнання дій протиправними, зобов`язання поновити на квартирному обліку
за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року, ухвалене суддею Дубовік О.М. у м.Житомирі
в с т а н о в и в:
У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 стосовно зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї у складі чотирьох осіб з квартирного обліку, поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з дня зарахування в загальну чергу з 19 жовтня 1995 року та в позачергову чергу з 18 жовтня 2007 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19 травня 2016 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 , він та члени його сім`ї виключені зі списку квартирного обліку військової частини у зв`язку з тим, що він не надав житловій комісії довідок ф.3, ф.5, ф.9 та не пройшов щорічну перереєстрацію квартирної справи. На думку позивача зазначені дії є незаконними, оскільки його не було належним чином повідомлено про засідання житлової комісії. Крім того, під час розгляду питання про зняття його з реєстрації житлова комісія керувалася неіснуючими нормами законодавства.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії житлової комісії військової частини  НОМЕР_1  стосовно зняття  ОСОБА_1  та членів його сім`ї у складі чотирьох осіб  з квартирного обліку. Поновлено ОСОБА_1  та членів його сім`ї складом 4 особи на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1  з дня зарахування в загальну чергу з 19 жовтня 1995 року та в позачергову чергу з 18 жовтня 2007 року. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 840,80 грн судового збору.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, скаржник просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема позовні вимоги було задоволено у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що позивач був обізнаний про порушення свого права, а саме, що житлова комісія військової частини виконала свій обов`язок та повідомила позивача про проведення засідання, а також надіслала йому копію витягу з протоколу засідання. Зазначає, що суд безпідставно поклав обов`язок доказування даного факту лише на відповідача. При цьому, судом не було прийнято до уваги ту обставину, що термін зберігання листування з житлових питань становить три роки, що унеможливлює надання суду вищезазначених доказів. Крім того, судом не було взято до уваги надану відповідачем копію книги обліку звернень громадян за 2016-2020 роки, зміст якої свідчить про те, що позивач жодного разу за вказаний період не звертався до військової частини із запитами щодо перебування на квартирному обліку. Скаржник зазначає, що  ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з 19 жовтня 1995 року і до 2016 року щорічно проходив перереєстрацію та надавав відповідні документи, а тому йому був відомий порядок перебування на квартирному обліку і наслідки неподання відповідних документів для проведення перереєстрації. У зв`язку з чим вважає, що позивачем попущено строк позовної давності звернення до суду з відповідним позовом.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. 
Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31 грудня 2004 року, ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, виключено зі списків особового складу частини з 31 грудня 2004 року (а.с.15).
Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 9 від 19 травня 2014 року, ОСОБА_1 було поставлено на квартирний облік в загальну чергу з 19 жовтня 1995 року та в позачергову чергу з 18 жовтня 2007 року складом сім`ї 4 особи (а.с.18)
Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 6 від 19 травня 2016 року, ОСОБА_1 знято з квартирного обліку у зв`язку з тим, що останній не пройшов щорічну перереєстрацію. Підставами зазначено п. 2.20 Наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та клопотання начальника КЕВ м. Житомира від 31 березня 2016 року (а.с.19).
В квітні 2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання інформації про перебування на квартирному обліку, на що отримав листа від 15 травня 2020 року № 1553, в якому зазначено, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї на квартирному обліку не перебувають. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що проведення житловою комісією військової частини НОМЕР_1 засідання, на якому вирішувалося питання про зняття позивача з квартирного обліку, без участі ОСОБА_1 , позбавило останнього можливості реалізувати своє право на прийняття участі в цьому засіданні, надати відповідні пояснення та необхідні документи. При цьому суд вважав, що позивач дізнався про порушення свого права лише після отримання листа військової частини НОМЕР_1 від 15 травня 2020 року №1553. Разом з тим, житлова комісія військової частини не виконала свого обов`язку та не повідомила позивача про проведення засідання, а також не надіслала йому копію витягу з протоколу засідання житлової комісії. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом. 
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
У відповідності з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Пунктом 1 ч. 2 ст.40 ЖК УРСР передбачено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з абз.1 ч. 1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року, затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі-Порядок).
Відповідно до п.24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Як визначено п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені й в п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Пунктом 30 вищевказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
При цьому, вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
Як визначено абз.2 п.2.20 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Інструкція), щороку з 1 жовтня до 30 грудня з метою перереєстрації облікових справ військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, повинні надавати до житлових комісій довідки за формами Ф-3, Ф-5, Ф-7. Житлові комісії військових частин у цей самий строк здійснюють перевірку житлових умов осіб, які перебувають на обліку, а представники житлових комісій уточнюють, а за потреби коригують облікові списки 
Згідно абз.1 та 2 п.2.19 Інструкції встановлено, що КЕВ (КЕЧ) району має право клопотати перед командуванням військової частини та житловою комісією військової частини про зняття з обліку військовослужбовця чи особи, звільненої з військової служби, облікові справи яких не пройшли щорічну перереєстрацію, у випадку, коли ними не надано: Ф-3; Ф-5 (у разі звільнення з військової служби довідка надається військовим комісаріатом); Ф-7 (у разі звільнення з військової служби довідка надається військовим комісаріатом) 
В свою чергу, житлова комісія військової частини повинна в місячний строк провести засідання, на якому в присутності особи, щодо якої надійшло клопотання КЕВ (КЕЧ) району (або уповноваженої ним іншої особи), розглянути зазначене клопотання та прийняти відповідне рішення. Копія витягу з протоколу видається (надсилається) військовослужбовцям чи особам, звільненим з військової служби, питання щодо яких розглядалося на засіданні, та надсилається до КЕВ (КЕЧ) району і житлової комісії гарнізону в п`ятнадцятиденний строк з дня проведення засідання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано належних доказів повідомлення ОСОБА_1 про час та місце проведення засідання житлової комісії військової частини 19 травня 2016 року, на якому було вирішено питання про зняття позивача з квартирного обліку, а також доказів направлення йому копії протоколу засідання комісії. 
Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що житлова комісія військової частин НОМЕР_1 , провівши у травні 2016 року засідання, на якому вирішувалось питання про зняття позивача з квартирного обліку, без участі ОСОБА_1 , тим самим порушила положень вищевказаної Інструкції та позбавила останнього можливості реалізувати своє право на прийняття участі в цьому засіданні, надати відповідні пояснення та необхідні документи з приводу не проходження щорічної перереєстрації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправними дії житлової комісії та наявності підстав для поновлення позивача на квартирному обліку.
Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом є безпідставними виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про застосування строків позовної давності (а.с.40).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша статті 261 ЦК України).
Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права лише після отримання листа військової частини НОМЕР_1 у травні 2020 року. З позовом до суду звернувся 28 травня 2020 року. 
Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Разом з тим, відповідач не довів під час розгляду справи, що військова частина повідомила позивача про проведення засідання 19 травня 2016 року та надіслала йому копію витягу з протоколу засідання житлової комісії, яку останній отримав. У зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом є вірним. 
Відсутність звернень позивача у книзі обліку звернень громадян за 2016-2020 та перебування на квартирному обліку, не свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про винесення житловою комісією у травні 2016 року рішення про зняття його із сім`єю з квартирного обліку, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргуВійськової частини НОМЕР_1  залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий Судді