Постанова                                                   
Іменем України
16 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 524/7863/18
провадження № 51-5379км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
засудженого                                     ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),    
прокурора                                            ОСОБА_6 , 
захисника                                         ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 
2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018170090002689, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 травня 
2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Арешт на тимчасово вилучене майно, накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 липня 2018 року,  скасовано.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Згідно з вироком суду 28 липня 2018 року ввечері ОСОБА_5 , перебуваючи в сторожовому приміщенні Кременчуцької коконосушарки на АДРЕСА_2 , спілкувався зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_9 
і охоронцем Кременчуцької коконосушарки ОСОБА_10 , розпивав 
з ними спиртні напої. Під час розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли, розпочалася сварка, під час якої ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдав ножем двох ударів у грудну клітку та одного удару в ділянку лівого передпліччя ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього.
За вироком Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким  ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 
8 років. У іншій частині вирок районного суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить вирок апеляційного суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. Просить визнати обставиною, що пом’якшує його покарання, активне сприяння у розкритті злочину.
У запереченнях потерпілий ОСОБА_8 просить вирок апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_6 просив касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду – без зміни.
Засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 змінили вимоги касаційної скарги, а саме: просили пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання без застосування ст. 69 КК у межах санкції, передбаченої ч. 1
ст. 115 КК.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але 
в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК  підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, зокрема, є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з положенням ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як убачається з касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 , доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 1 ст. 115 КК, та кваліфікація його дій засудженим не оспорюються.
Доводи в касаційній скарзі ОСОБА_5 з урахуванням позиції захисту, що була висловлена під час касаційного розгляду, про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість є слушними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Покарання, призначене судом апеляційної інстанції у виді позбавлення волі на строк вісім років, обрано в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п’ятнадцяти років. Разом з тим колегія суддів вважає, що з урахуванням конкретних обставин справи обране судом покарання не є справедливим через його суворість.
Висновок суду апеляційної інстанції про необхідність виключення з обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , активного сприяння розкриттю злочину, не є обґрунтованим. Суд першої інстанції правильно зазначив, що 
ОСОБА_5 самостійно з`явився до правоохоронних органів, надав пояснення, брав участь у слідчому експерименті, тобто дійсно активно сприяв розкриттю злочину.
Ураховуючи цю обставину, що пом`якшує покарання, а також те, що 
ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував шкоду потерпілому, раніше не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має малолітню дитину, яка хворіє, відсутні обставини, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити засудженому покарання до мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК.
Натомість колегія суддів не вбачає в цьому провадженні наявності таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та були б підставою для застосування ст. 69 КК, як про це йшлося в касаційній скарзі.
За таких обставин касаційна скарга засудженого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а судове рішення – зміні. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 змінити. Пом’якшити ОСОБА_5 покарання, призначене за ч. 1 ст. 115 КК, до позбавлення волі на строк 7 років. У решті цей вирок залишити без зміни.  
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.     
Судді:
 
  ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                          ОСОБА_3