ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 березня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/5215/18
провадження № 22-ц/4809/391/21 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О. Л. 
за участі секретаря - Тимошенко Т.О., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3 , 
відповідачі -  ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Правекс Банк»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2020 року у складі судді Варакіної Н. Б. і
В С Т А Н О В И В:
В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Правекс Банк» (далі - АТ «Првекс Банк») та просила: 
-визнати недійсним договір укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Правекс Банк» у формі Анкети-заяви № 311 майнового найму індивідуального сейфу від 27.03.2017;
-зобов`язати АТ "Правекс Банк" продовжити строк майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з 29.03.2017, шляхом внесення змін до Анкети-заяви № 236 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016, укладеної ОСОБА_3 з АТ "Правекс Банк";
-стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати по справі.
Позовна заява мотивована тим, що 28.09.2014 між позивачем та ПАТ КБ «Правекс - Банк» укладено договір майнового найму сейфу № НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому до договору вносились зміни, договір переукладався та банком змінювалась форма договору.
29.09.2014 ОСОБА_3 була видана довіреність ОСОБА_2 на використання в її інтересах зазначеного сейфу.
29.03.2016 між позивачем та ПАТ КБ «Правекс - Банк» був укладений договір комплексного обслуговування фізичної особи № 100186079.
Відповідно до п. 1.2. вказаного договору була укладена Анкета-заява № 236 від 29.03.2016, згідно якої ОСОБА_3 надано у майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 , на строк з 29.03.2016 до 28.03.2017 включно.
В сейфі зберігались її особисті речі, у тому числі оригінали зазначених договорів, які укладались з банком.
ОСОБА_3 не збиралась розривати договір з банком, а майно, що зберігалось в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 , не забирала.
Від банку позивач також не отримувала жодного листа про розірвання договору майнового найму індивідуального сейфу.
Коли ОСОБА_3 звернулась до банку з метою доступу до найманого мною сейфу № НОМЕР_1 , її до сейфу не допустили та повідомили, що вказаний сейф банк надав у найм іншій особі.
Позивач подала до банку заяву про повернення належного їй майна, що зберігалось у сейфі, але банк належне їй майно не повернув.
27.03.2017 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Правекс - Банк» укладена анкета-заява № 311 майнового найму індивідуального сейфу, відповідно до якої, ОСОБА_2 передано у користування індивідуальний сейф № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також ключі від зазначено сейфу.
Позивач зазначає, що на дату підписання договору між відповідачами, діяв договір укладений між нею та АТ «Правекс Банк» про найм зазначеного сейфу, з якого ОСОБА_3 майно не забирала, а ключі від сейфу банку не передавала.
ОСОБА_3 вважає, що оскаржуваний договір укладений внаслідок зловмисної домовленості та неправомірних дій відповідачів, що обмежило ОСОБА_3 у доступі до належного майна.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили наявність порушеного її права, укладеним між ОСОБА_4 та банком договором, при тому, що вона не укладала договору найму індивідуального сейфу з банком.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.
Відповідно до висновку експерта від 08.01.2020 № 3919/3920/19-27/2/20-27, Анкета-заява № 236, надана банком, містить підроблені підписи.
Крім того, банком підроблені підписи позивача в графах «Зразок підпису» та «Підпис Клієнта» в картці відвідувань № 1, а оригінал вказаного документа для проведення почеркознавчої експертизи банком взагалі не було надано.
ОСОБА_3  зазначає, що сплачувала грошові кошти за користування сейфом та зберігала у сейфі належні їй речі, але банк надав до суду документи з підробленими підписами та при цьому вказав, що оскільки банк підробив підписи, то позивач не укладав з банком ніяких договорів.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні відмовив у задоволені позову з тих підстав, що банк надав до суду документи з підробленими підписами і тому вирішив, що позивач не укладала договір і не зберігала в сейфі належні їй речі, проте не прийняв факт оплати ОСОБА_3 за користування сейфом.
Також, суд першої інстанції в своєму рішенні вказав, що ОСОБА_3 не була стороною договору найму індивідуального сейфу, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Правекс - Банк», проте оспорюваний позивачем договір укладений щодо користування сейфом, у якому знаходились її речі і які вона до теперішнього часу так і не забрала.
       Від адвоката Мельник В.В., яка представляє інтереси АТ «Правекс Банк», надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, представник АТ «Правекс Банк» адвокат Мельник В. В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.
ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Повністю зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що в договорі комплексного обслуговування фізичної особи № 100186079 від 29.03.2016 зазначено, що його уклала  ОСОБА_3 з ПАТ КБ «Правекс - Банк».
В анкеті - заяві № 236 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016, зазначено, що ОСОБА_3 в строк з 20.03.2016 до 28.03.2017 включно отримує від ПАТ КБ «Правекс - Банк» у майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 видала 29.09.2014 довіреність на ім`я ОСОБА_2 мати доступ до індивідуального сейфа № НОМЕР_1 , що знаходиться в її користуванні на підставі договору № 108 майнового найму індивідуального сейфу, укладеного 28.09.2011 з ПАТ КБ «Правекс-Банк».
В анкеті-заяві № 311 від 27.03.2017 зазначено, що ОСОБА_4 у строк з 27.03.2017 по 26.03.2018 отримує від ПАТ КБ «Правекс-Банк» у майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1, розташований по вул. Шевченка, 18-а, в м. Кропивницький.
Згідно висновку експерта № 3919/3920/19-27/2/20-27 від 08.01.2020 підписи від імені ОСОБА_3 в анкеті-заяві № 236 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016, які містяться в графах «клієнт  ОСОБА_3 » та «клієнт/співвласник ___ підпис», виконані рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. 
Підписи від імені ОСОБА_3 в анкеті-заяві № 236 майнового індивідуального сейфу від 29.03.2016, які містяться в графах «Клієнт ОСОБА_3 » та «клієнт/співвласник _____» підпис, виконані не самою ОСОБА_3 , а іншою особою. 
Ці підписи виконані з реальним наслідуванням якихось справжніх підписів ОСОБА_3 шляхом попереднього тренування. 
В анкеті-заяві № 236 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016 рукописний запис « ОСОБА_3 », який міститься в графі «Клієнт/співвласник ______(прізвище та ініціали)», виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.
Експертом досліджувались два підписи від імені ОСОБА_3 , які містяться в графах ОСОБА_3 » та «Клієнт/співвласник:_____(підпис)» та рукописний запис « ОСОБА_3 », який міститься в графі «Клієнт/співвласник ______(прізвище та ініціали)», виконані барвником темно-синього кольору (а. с. 26).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили наявність порушеного її права, укладеним між ОСОБА_4 та банком договором, при тому, що вона не укладала договору найму індивідуального сейфу з банком.
Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
За положеннями частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно статті 970 ЦК України банк може передати поклажодавцеві індивідуальний банківський сейф (його частину або спеціальне приміщення) для зберігання у ньому цінностей та роботи з ними.
Банк видає поклажодавцеві ключ від сейфа, картку, що ідентифікує поклажодавця, інший знак або документ, що посвідчує право його пред`явника на доступ до сейфа та одержання з нього цінностей.
Банк приймає від поклажодавця цінності, контролює їх поміщення у сейф та одержання їх із сейфа.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. 
За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).
З огляду на зазначені норми, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. 
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Правочин може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні норми статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.
Таким чином, захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем.
При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № № 1527/13038/12 (провадження № 61-8204св20).
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Отже, у змагальному процесі позивач повинен довести вимоги, на які він посилається, а суд повинен забезпечити змагальність сторін процесу.
Матеріалами справи підтверджується, що на підтвердження позовних вимог позивачем було надано до суду першої інстанції копію Анкети-заяви № 326 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016, відповідно до якої ПАТ КБ «Правекс-Банк» надало ОСОБА_3 у майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , строком з 29.03.2016 до 28.03.2017 включно (том 1 а. с. 6).
На вказаній анкеті міститься підпис позивача в графі «Клієнт».
В графі «Користування сейфом № ___ припинив» підпис ОСОБА_3 відсутній.
За твердженням позивача оригінал вказаної анкети заяви міститься в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1, до якого ОСОБА_3 не має доступ.
Анкета-заява є невід`ємною частиною Договору комплексного обслуговування фізичної особи № 100186079 від 29.03.2016, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 , та підписаного сторонами (том 1 а. с. 59-63).
Позивачем було надано також примірник Правил майнового найму індивідуальних сейфів ПАТ КБ «Правекс-Банк», за змістом пункту 2.6.8. якого, протягом усього строку користування сейфом клієнт, співвласники і довірені особи зобов`язані до закінчення останньої календарної доби користування сейфом повідомити співробітника банку про свій намір продовжити строк користування сейфом - підписати додаткову угоду і внести авансовий платіж відповідно до діючих тарифів банку та умов договору і правил, а у випадку відмови від продовження строку дії договору, вилучити з сейфа своє майно, повернути два ключі від сейфу співробітнику банку , про що розписатися в договорі, отримати суму забезпечення (том 1 а. с. 10-14).
Аналогічні положення закріплені в пункті 7.2.6.8. Правил (договірних умов) надання послуг а умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс-Банк», затверджених рішенням Голови Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 11.03.2016 № 44 (том 1 а. с. 77-84)
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_3 визнала, що з зазначеними правилами майнового найму індивідуальних сейфів ПАТ КБ «Правекс-Банк» вона була ознайомлена.
Відповідно до копії довіреності від 29 вересня 2014 року, посвідченої нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В. І., ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 мати доступ до індивідуального сейфа № НОМЕР_1 , що знаходиться у користуванні довірителя на підставі Договору № 108 майнового найму індивідуального сейфу , укладеного ОСОБА_3 28 вересня 2011 роу з ПАТ КБ «Правекс-Банк».
Для цього ОСОБА_2 було надано право використовувати в інтересах довірителя зазначений сейф, подавати від імені довірителя заяви, брати із сейфу те, що у ньому знаходиться, чи класти до сейфу речі у будь-який час, відведений для цього установою банку, представляти інтереси довірителя у взаємовідносинах з банком, отримувати всі необхідні довідки та документи, які будуть стосуватися виконання дорученого, розписуватися за ОСОБА_3 в разі необхідності проставляння її підпису, у тому числі підписувати договори про продовження терміну Договору № 108 чи внесення змін до нього на умовах і у випадках домовленості, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень.
Довіреність видана строком на три роки з правом передоручення повноважень іншим особам та дійсна до 29 вересня 2017 року (том 1, а. с. 7).
27.03.2017 ОСОБА_2 було підписано Анкету-заяву № 311 майнового найму ідивідуального сейфу, відповідно до якої останньому було надано у майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , строком з 27.03.2017 до 26.03.2018 включно, що підтверджується відповідною копією (том 1 а. с. 8, 72).
03.08.2018 ОСОБА_3 звернулась з заявою до банку та зазначила, що їй стало відомо, що договір майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_2 , який був дійсний до 28.03.2017 включно, був 27.03.2017 незаконно переоформлений на ОСОБА_2 та просила повернути її майно, яке знаходиться в ячейці № НОМЕР_1 і заборонити будь-які дії щодо вказаної ячейки, що підтверджується копією заяви (том 1 а. с. 9).
Представником АТ КБ «Правекс Банк» на підтвердження заперечень проти позовних вимог було надано примірник Анкети-заяви № 236 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016, в якому зазначено, що 27 березня 2017 року ОСОБА_3 користування сейфом № НОМЕР_1 припинила, претензій до банку не має, що підтверджується підписом в крафі «Клієнт/Співвласник» (том 1 а. с. 66).
Відповідно до копії картки відвідувань № 1 до договору № 236 від 29.03.2016 сейфу № НОМЕР_1 В графі «Сейф прийнято в справному стані» «Підпис Клієнт/довіреної особи» міститься підпис позивача від 29.03.2016 та від 27.03.2017 (том 1 а. с. 64-65).
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2019 року по справі № 404/5215/18 було призначено судово-почеркознавчу експертизу.
На вирішення експерта було поставлено наступні питання:
1. Чи виконано підпис в графах "Клієнт" та "Клієнт/співвласник" Анкети-заяви № 236 від 29.03.2016 ОСОБА_3 чи іншою особою?
2. Чи виконано підпис в графах "Зразок підпису" та "Підпис Клієнта" в картці відвідувань № 1 ОСОБА_3 , чи іншою особою?
3. Чи виконано прізвище " ОСОБА_3 " в графі "Клієнт/співвласник" Анкети-заяви № 236 від 29.03.2016 ОСОБА_3 , чи іншою особою? (том 1 а. с.223-227)
Згідно висновку експерта № 3919/3920/19-27/2/20-27 від 08.01.2020, підписи від імені ОСОБА_3 в анкеті-заяві № 236 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016, які містяться в графах «клієнт  ОСОБА_3 » та «клієнт/співвласник ___ підпис», виконані рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. 
Підписи від імені ОСОБА_3 в анкеті-заяві № 236 майнового індивідуального сейфу від 29.03.2016, які містяться в графах «Клієнт ОСОБА_3 » та «клієнт/співвласник _____» підпис, виконані не самою ОСОБА_3 , а іншою особою. 
Ці підписи виконані з реальним наслідуванням якихось справжніх підписів ОСОБА_3 шляхом попереднього тренування. 
Питання ухвали «Чи виконано підпис в графах "Зразок підпису" та "Підпис Клієнта" в картці відвідувань № 1 ОСОБА_3 , чи іншою особою?» залишено без задоволення, оскільки не було надано оригіналу досліджуваного документа.
В анкеті-заяві № 236 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016 рукописний запис « ОСОБА_3 », який міститься в графі «Клієнт/співвласник ______(прізвище та ініціали)», виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою (том 2 а. с. 12-30).
Суд погоджується з доводами позивача, що оскаржуваний договір, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Правекс Банк» у формі Анкети-заяви № 311 майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_1 від 27.03.2017, був укладений між відповідачами в період дії договору майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_1 від 29.03.2016, укладеного між ОСОБА_3 та банком.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_3 вчинила дії передбачені пунктом 2.6.8. (7.2.6.8.) Правил майнового найму індивідуальних сейфів банку, а саме, що вона до закінчення останньої календарної доби користування сейфом повідомила співробітника банку про свій намір продовжити строк користування сейфом - підписала додаткову угоду і внесла авансовий платіж відповідно до діючих тарифів банку та умов договору і правил.
Оскільки позивач ОСОБА_3 не вчинила дії передбачені пунктом 2.6.8. (7.2.6.8.) Правил майнового найму індивідуальних сейфів банку, строк дії договору від 29.03.2016, укладеного між нею та АТ «Правекс-Банк» закінчився ще 28.03.2017, і вона не ставить вимоги про повернення майна, що знаходилось в сейфі, визнання недійсним договору майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_1 від 27.03.2017, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Правекс Банк» у формі Анкети-заяви № 311, не призведе до поновлення її прав.
Отже, позовні вимоги про визнання недійсним договору майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_1 від 27.03.2017, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Правекс Банк» задоволенню не підлягають.
З огляду на вищевикладені обставини також не можуть бути задоволенні позовні вимоги позивача про зобов`язання ПАТ «Правекс Банк» продовжити строк майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_1 .
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції також виходив із того, що оскільки експертним висновком встановлено, що ОСОБА_3 взагалі не підписувала анкету-заяву, а це зробила інша особа з наслідуванням її підпису, то ОСОБА_3 не наділена правом ставити питання про продовження строку дії договору, який вона не укладала.
Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не укладала з банком договір.
Матеріалами справи підтверджується, що 29.03.2016 між ПАТ «Правекс Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір комплексного обслуговування фізичної особи №100186079 і цей договір ніким не оспорений, його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним (т.1 а.с.59-63).
Анкета-заява № 236 майнового найму індивідуального сейфу від 29.03.2016 є лише невід`ємною частиною договору комплексного обслуговування фізичної особи №100186079.
Сторонами договору не заперечується факт укладення між ОСОБА_3  та АТ «Правекс Банк» договору майнового найму індивідуального сейфувід 29.03.2016.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 не укладала договір майнового найму банківського сейфу з АТ «Правекс-Банк».
З огляду на те, що суд першої інстанції виніс правильне по суті рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2020 року змінити виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26.03.2021.
       
Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 
Судді                                                                  А. М. Головань
                                                                О. Л. Карпенко