Справа № 127/22183/20
Провадження № 22-ц/801/509/2021
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Справа № 127/22183/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Матківської М.В.., Стадника І.М.,
за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/22183/20 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» про стягнення боргу,
за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» - адвоката Швець Віталія Юрійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року, повний текст якого складено 27 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Короля О.П.

встановив:

08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» (далі «Товариство») про стягнення боргу в розмірі 9 600 000,00 грн (дев`ять мільйонів шістсот тисяч гривен).
В заяві зазначав, що 01 лютого 2020 року між ним та Товариством було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за яким він відступив права вимоги Товариству за Кредитним договором № 25/11 - КL від 21 лютого 2011 року та додаткових угод до нього вартістю 9 600 000,00 грн (дев`ять мільйонів шістсот тисяч гривен). В цей же день сторонами за цим договором було підписано акт приймання-передачі права вимоги.
Відповідно до умов договору сторони погодили, що «Дата відступлення» - день підписання сторонами договору купівлі-продажу право вимоги (п.1.4.) та що покупець (Товариство) зобов`язаний оплатити вартість частки (дев`ять мільйонів шістсот тисяч гривен) протягом трьох місяців з дня укладення даного договору (п.4.2.).
Згідно з Актом звіряння розрахунків складеного за участі представника Товариства, станом на 01 жовтня 2020 року Товариство не виконало взятих на себе зобов`язань щодо перерахування продавцю, який позивачем по справі, коштів за цим договором.
З урахуванням наведених обставин та посилаючись на положення статей 512, 526, 530, 610, 655 ЦК України позивач ОСОБА_1 просив позов задовільнити.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі представник Товариства адвокат Швець Віталій Юрійович просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове посилаючись на те, що суд першої інстанції допустив до участі у справі адвоката Сувалова Валерія Олександровича з яким директором Товариства ОСОБА_3 було розірвано договір в односторонньому порядку та безпідставно прийняв його заяву про визнання позову. Вказані порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
18 березня 2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання одного із представників відповідача адвоката Швеця В.Ю. про відкладення розгляду справу у зв`язку з перебуванням на самоізоляції , що спричинена контактом з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID - 19.
Згідно із частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Повідомлена адвокатом Швець В.Ю. причина неможливості з`явитися в судове засідання не підтверджена належними доказами, а тому не може бути визнана судом поважною.
Водночас, апеляційний суд враховує, що адвокат Швець В.Ю. реалізував своє право на викладення відповідних аргументів як в апеляційні скарзі так і в своїх письмових поясненнях, та що крім нього представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.», як відповідача у цій справі здійснюють ще троє адвокатів, а саме Захарченко О.В. , Сувалов В.О. та Стороженко С.С. відповідно до ордерів які є в матеріалах справи. 
22 березня 2021 року від іншого представника відповідача адвоката Стороженко Сергія Серафимовича надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки з 12 березня 2021 року він не знайшов можливості ознайомитися з матеріалами справи.
Саме 12 березня 2021 року адвокат Стороженко С.С. в приміщенні Вінницького апеляційного суду отримав копію ухвали Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року про відкриття провадження у цій справі.
В судовому засіданні адвокат Стороженко С.С. подану ним заяву підтримав.
Зазначена адвокатом Стороженко С.С. причина відкладення розгляду справи не може бути визнана апеляційним судом поважною, а тому в її задоволені відмовлено.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Стороженко С.С. апеляційну скаргу підтримав і дав пояснення аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Оськін Юрій Володимирович вимоги апеляційної скарги не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд дійшов до наступного.
Відповідно до частини 1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також, відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
За загальним правилом закон передбачає необхідність правового зв`язку основного зобов`язання та забезпечувальних зобов`язань, який полягає у недоцільності існування різних кредиторів за основним зобов`язанням та за похідними забезпечувальними зобов`язаннями.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 3 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого первісний (попередній) кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєї суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного (попереднього) кредитора новому кредитору.
Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному (попередньому) кредитору якесь майнове надбання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
Згідно із договором купівлі продажу права вимоги від 01 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за яким ОСОБА_1 відступив права вимоги Товариству за Кредитним договором № 25/11 - КL від 21 лютого 2011 року та додаткових угод до нього вартістю 9 600 000,00 грн (дев`ять мільйонів шістсот тисяч гривен). В цей же день сторонами за цим договором було підписано акт приймання-передачі права вимоги.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В договорі купівлі продажу права вимоги від 01 лютого 2020 року сторони погодили, що «Дата відступлення» - день підписання сторонами договору купівлі-продажу право вимоги (п.1.4.) та що покупець (Товариство) зобов`язаний оплатити вартість частки (дев`ять мільйонів шістсот тисяч гривен) протягом трьох місяців з дня укладення даного договору (п.4.2.).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з Актом звіряння розрахунків складеного за участі представника Товариства, станом на 01 жовтня 2020 року Товариство не виконало взятих на себе зобов`язань щодо перерахування продавцю, який позивачем по справі, коштів за цим договором.
Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, вказавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Згідно із частинами першою та другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, позивачем доведено факт того, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором купівлі продажу права вимоги від 01 лютого 2020 року щодо сплати вартості права вимоги у розмірі 9 600 000,00 грн (дев`ять мільйонів шістсот тисяч гривен) та що саме ця обставина визнана в судовому засіданні належним представником відповідача адвокатом Суваловим В.О. і суд першої інстанції не мав обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
До таких висновків суд першої інстанції дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, з матеріалів справи вбачається, що представниками відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» були адвокати Швець Віталій Юрійович згідно ордеру серії АА № 1055303, Захарченко Олександр Валерійович згідно ордеру серії КС № 788062, Сувалов Валерій Олександрович згідно ордеру серії ВН № 162374 (а.с.61;82на звороті; 95-99). І лише один із представників відповідача адвокат Сувалов В.О. приймав участь у розгляді справи.
В апеляційній скарзі адвокат Швець В.Ю. стверджує, що через те, що суд першої інстанції допустив до участі у справі як представника відповідача адвоката Сувалова В.О., він як один із представників відповідача у справі був фактично позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права в частині подачі відзиву на позовну заяву де викласти власні заперечення проти позову, а також подати зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу права вимоги від 01 лютого 2020 року недійсним.
Апеляційний суд виходить з того, що наведені адвокатом Швець В.Ю обставини не можуть бути визнані судом як такі що були для нього об`єктивною перешкодою в реалізації ним процесуальних прав і обов`язків у цій справі.
Апеляційний суд також не вбачає, що під час провадження у справі суд першої інстанції надавав перевагу одному представнику відповідача перед іншим. Жоден з представників відповідача не був обмежений судом першої інстанції у своїх правах.
Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України  учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки
Європейський суд з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» констатував, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
З аналізу даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постановою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 902/66/2020 рішення господарського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Вінницької області.
Зазначеним рішенням господарського суду Вінницької області від 23.06.2020 у справі №902/66/20, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2020, позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." від 02.11.2018 та додаткову угоду №1 до вказаного договору від 03.12.2018. Визнано недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження продажу позивачем частки в статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." та затвердження припинення участі в Товаристві ОСОБА_3 у зв`язку із продажем нею своєї частки товариству з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ", оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Династія В.В." від 02.11.2018. Визнано недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження нового складу учасників ТОВ "Династія В.В." з наступним розподілом часток: ПП "Корпорація Максимум" - внесок 3300000 грн, частка - 30%; ТОВ "ВІП РЕНТ" - 7700000, частка - 70%, оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Династія В.В." від 02.11.2018. Визнано недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження нової редакції статуту ТОВ "Династія В.В." шляхом викладення його у новій редакції, оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Династія В.В." від 02.11.2018.
Скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 №11741050003013921, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників; від 24.04.2019 №11741050004013921, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників; від 13.11.2019 №11741050005013921, інші зміни; від 13.11.2019 №11741050006013921, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи.
У задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними рішень загальних зборів щодо обрання головою загальних зборів Товариства - Коберник І.С. , а секретарем - ОСОБА_3 , а також щодо уповноваження директора Товариства чи довірених ним осіб здійснити усі необхідні дії для реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу та змін до установчих документів ТОВ "Династія В.В.", оформлених протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Династія В.В." від 02.11.2018, відмовлено.
Обставини справи встановлені господарськими судами є наступними.
Відповідно до розділу 5.2 статуту ТОВ "Династія В.В." в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Династія В.В." №8 від 25.10.2018, товариство має статутний капітал у розмірі 11 000 000 грн: внесок ОСОБА_3 складає - 70% статутного капіталу товариства; внесок ПП "Корпорація Максимум" складає - 30% статутного капіталу товариства.
02 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ВІП РЕНТ" укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Династія В.В.".
Відповідно до п. 1.1 цього договору продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." у розмірі 7 700 000 грн, що становить 70% статутного капіталу товариства, а покупець приймає цю частку та сплачує за неї грошову суму у розмірі та порядку визначеному договором.
Розділом 4 договору купівлі-продажу передбачалося, що сторони домовилися про ціну частки, яка становить 770 000 грн. Покупець зобов`язався оплатити вартість частки протягом двох місяців з дня укладення даного договору.
Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." від 02.11.2018 між ОСОБА_3 та ТОВ "ВІП РЕНТ" засвідчено факт передачі вказаної частки на виконання умов договору купівлі-продажу.
02 листопада 2018 року відбулися загальні збори учасників ТОВ "Династія В.В.", оформлені протоколом №9, на яких були прийняті наступні рішення:
- обрано головою загальних зборів Товариства - Коберник І.С. , а секретарем - ОСОБА_3 ;
- затверджено продаж ОСОБА_3 частки в статутному капіталі Товариства та затверджено припинення участі в Товаристві ОСОБА_3 у зв`язку із продажем нею своєї частки ТОВ "ВІП РЕНТ";
- затверджено новий склад учасників Товариства з наступним розподілом часток: ПП "Корпорація Максимум" - внесок 3300 000 грн, частка - 30%; ТОВ "ВІП РЕНТ" - 7700000, частка - 70%;
- затверджено нову редакцію статуту ТОВ "Династія В.В." шляхом викладення його у новій редакції;
- уповноважено директора Товариства чи довірених ним осіб здійснити усі необхідні дії для реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу та змін до установчих документів ТОВ "Династія В.В.".
За наслідками вказаного рішення зборів здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 №11741050003013921.
03 грудня 2020 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ВІП РЕНТ" укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Династія В.В.".
Відповідно до умов вказаної додаткової угоди сторони дійшли висновку викласти в новій редакції, зокрема п.4.1 договору: " 4.1. Сторони домовились, що ціна частки становить 1155000 грн", п.4.2 договору: " 4.2 Покупець зобов`язаний оплатити вартість частки протягом трьох місяців з дня укладення даного договору", п.4.3 договору: " 4.3 Покупець має право здійснювати оплату вартості частки частинами, але повний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше строку, що вказаний у п. 4.2 цього договору".
Відповідно до виписки з банківського рахунку ТОВ "ВІП РЕНТ" за період з 02.01.2018 по 21.01.2020 судами встановлено перерахування коштів за оплату частки в статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." на загальну суму 770 000 грн.
23 квітня 2019 року ТОВ "ВІП РЕНТ" на підставі договорів купівлі-продажу відчужило приватному підприємству "Корпорація Максимум" частку в розмірі 10% статутного капіталу ТОВ "Династія В.В." та ОСОБА_7 частку в розмірі 20 % статутного капіталу ТОВ "Династія В.В.".
Загальними зборами учасників ТОВ "Династія В.В." від 23.04.2019, що оформлені протоколом №10, було затверджено продаж частини частки в статутному капіталі ТОВ "Династія В.В." новим учасникам, затверджено вступ нових учасників, їх склад з новим розподілом часток, а також нову редакцію статуту.
11 листопада 2019 року загальними зборами учасників ТОВ "Династія В.В." прийнято рішення про призначення на посаду директора ТОВ "Династія В.В." ОСОБА_7 .
За наслідками вказаних рішень зборів здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 24.04.2019 №11741050004013921, від 13.11.2019 №11741050005013921, інші зміни, а також державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 13.11.2019 №11741050006013921, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження Верховний Суд своєю ухвалою від 07 жовтня 2020 року зупинив дію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2020 року та рішення господарського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року у справі № 902/66/20 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 902/66/2020 відмовлено в задоволенні заяв ТОВ «Династія В.В.» про відмову від касаційної скарги та закриття касаційного провадження поданих ОСОБА_3 як директором «ТОВ «Династія В.В.» виходячи з того, що ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року було зупинено дію вказаних судових рішень до моменту підтвердження чи спростування висновків попередніх інстанцій щодо наявності підстав для скасування відповідних змін.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Договір про надання юридичних послуг № 14/2019 від 19 листопада 2019 року було укладено Суваловим Валерієм Олександровичем , який діяв на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серія ВН № 000117 від 15 лютого 2017 року та Товариством з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» в особі директора ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності.
Отже повідомлення адвокату Сувалову В.О. від 19 жовтня 2020 року про розірвання з 09 жовтня 2020 року в односторонньому порядку договору про надання правової допомоги, що укладенного ТОВ «Династія» з адвокатом Суваловим В.О. б/н від 01 лютого 2020 року, а також будь-яких інших договорів про надання правової допомоги, якщо такі були укладені із адвокатом Суваловим В.О. (а.с.60 на звороті), було підписано ОСОБА_3 як директором «ТОВ «Династія В.В.» у період коли Верховний Суд фактично зупинив дію судових рішень, якими були відновлені її повноваження як директора «ТОВ «Династія В.В.», а тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги таке повідомлення. 
В апеляційній скарзі адвокат Швець В.Ю. також вказує і на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що у матеріалах справи відсутній кредитний договір № 25/11-KL від 21 лютого 2011 року за яким відбулося відступлення права вимоги.
Апеляційний суд у цій частині доводів апеляційної скарги зазначає, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Документи ж, які засвідчують саме право (вимогу) не є предметом договору цесії і не мають ніякого відношення до статусу цесіонарія, а тому їх не передання цесіонарію означає лише не виконання цедентом додаткового юридичного обов`язку, наявного у нього в силу закону, та не звільняє боржника від виконання своїх зобов`язань перед новим кредитором. Ні положення статті 512 Цивільного кодексу України, ні положення статті 517 цього ж Кодексу не пов`язують факт виникнення у нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги, що передається, і так само не містять зобов`язань первісного кредитора передавати новому кредиторові оригінали таких документів.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують законність процесуальних дій суду першої інстанції, пов`язаних із розглядом справи та встановлених цим судом обставин. 
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд, 

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» - адвоката Швець Віталія Юрійовича залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

І.М. Стадник