Справа № 466/5496/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В. 
Провадження № 33/811/1650/20                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 лютого 2021 року 

Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Морозова Вадима Юрійовича на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17 вересня 2020 року,
з участю захисника правопорушника ОСОБА_1 
– адвоката Морозова В.Ю. 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Згідно постанови судді ОСОБА_1 17 липня 2020 року близько 01 год. 05 хв. на   вул.Величковського, 48 в м.Львові керував транспортним засобом - автомобілем марки "Opel Omega" номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя), порушивши п. 2.5 ПДР, чим скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Від медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Морозов В.Ю. покликаються на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся незаконно, матеріали справи та складений протокол містять у собі чисельні порушення, у зв`язку з чим, постанова підлягає скасуванню. Зазначають, що при винесені постанови не вірно були застосовані норми процесуального та матеріального права. Вважають, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення неможливо кваліфікувати за ст. 130 КУпАП, оскільки з 01 липня 2020 року набули чинності зміни та встановлювалася кримінальна відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відповідальність, передбачена ч.ч.1-4 ст. 130 КУпАП скасована. Крім того, зазначають, що місцевий суд при прийнятті рішення опирався лише на письмові показання та докази, не викликавши сторін у судове засідання. При цьому, вказують, що в матеріалах справи не міститься відомостей про те, чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення; відсутня довідка про те, чи отримував ОСОБА_1 посвідчення водія; при складанні працівниками поліції протоколу не було виписано направлення на медичний огляд до лікарні; в матеріалах справи відсутня довідка про відсторонення від керування транспортним засобом, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні телефонні номери свідків. Просять поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 17 вересня 2020 року, мотивуючи тим, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , а оскаржувану постанову він не отримував; скасувати дану постанову судді, ухвалити нову, якою справу стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1  та його захисника – адвоката Морозова В.Ю., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду та приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.  
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів, прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння - відмовився.
Висновок судді одержаний внаслідок всебічного, повного та об`єктивного розгляду усіх обставин справи та підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №526004 від 0 17 липня 2020 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі або за допомогою приладу «Драгер», відеозаписом з нагрудних камер поліцейських та іншими матеріалами справи. 
Як зазначено в протоколі, права та обов`язки згідно зі ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП ОСОБА_1 були роз`яснені, від дачі пояснень та підпису останній відмовився.
Що стосується доводів апелянтів про незаконність кваліфікації дій ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то такі є безпідставними, виходячи з наступного.     
1 липня 2020 року набрав чинності Закон від 22.11.2018 № 2617-VIII, яким запроваджується інститут кримінальних проступків. Зокрема, кримінальним проступком стало і керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння та скасовано адміністративну відповідальність за керування у стані сп`яніння.
Згідно Закону №720-IX від 17 червня 2020 року який набрав чинності 03 липня 2020 року, скасовано кримінальну відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння шляхом виключення підпункту 171 яким вносились зміни, та одночасно виключено встановлені зміни у ст.130 КУпАП.
Оскільки зазначеним Законом виключено підпункт 171, тому поновлено дію норми Закону, якою встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто за ст.130 КУпАП в останній редакції станом на 07 липня 2016 року. 
    Адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено 17 вересня 2020 року, отже до вказаних правовідносин підлягає застосуванню закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення, а саме нормативно-правового припису передбаченого ст. 130 КУпАП в редакції 07 липня 2016 року, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу безпідставні. 
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянтів щодо порушення проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
Так, відповідно до п.2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.
Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.
А тому, на переконання апеляційного суду, з наданих суду матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції дотримано вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». 
При цьому, апеляційним судом враховується також і те, що правопорушник ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував.
Відсутність у справі направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану сп`яніння, про що зазначає в апеляційній скарзі захисник, не є таким порушення порядку доказування фактичних обставин адміністративного правопорушення, за яке останній притягається до відповідальності, та не спростовує законність висновків суду першої інстанції.
Щодо тверджень апелянта про нездійснення суддею першої інстанції допиту свідків, то такі апеляційний суд не вбачає підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки виклик у судове засідання та допит свідків є правом, а не обов`язком суду. Поряд з тим, у матеріалах справи є достатні дані щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 17 липня 2020 року, які між собою взаємоузгоджуються, є чіткими, несуперечливими, відтак сумнівів не викликають та не потребують додаткового виклику вказаних осіб у судове засідання для дачі пояснень.
Доводи правопорушника ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Морозова В.Ю. в апеляційній скарзі про те, що постанова суду є незаконною та необгрунтованою, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню її вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити правопорушнику ОСОБА_1 та його захиснику – адвокату Морозову В.Ю. в задоволенні їх апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Поновити правопорушнику ОСОБА_1 та його захиснику – адвокату Морозову В.Ю. строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17 вересня 2020 року.
Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Морозова В.Ю. – залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік – без зміни. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя                 Галапац І.І.