ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1323/21 Справа № 209/104/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про порушення прав споживача, -
В С Т А Н О В И Л А:

13 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та уточнивши свої позовні вимоги, просив суд: визнати агресивну політику відповідачів АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо споживача ОСОБА_1 по примусу погашення простроченого боргу, яка визначається за загально будинковим показником лічильника, шляхом припинення газопостачання - порушенням прав споживача. Визнати недійсними та несправедливими вимоги по погашенню простроченої заборгованості, яка рахується на особистому рахунку № НОМЕР_1 за час, коли ОСОБА_1 не був власником квартири та не користувався послугами з газопостачання. Зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз» припинити дії по примусу погашення цієї заборгованості та здійснити перерахунок. Визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу споживача ОСОБА_1 , виходячи із показників загально будинкових вузлів обліку газу та ТОВ «Дніпропетровськгаз в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загально будинкових вузлів обліку газу. Зобов`язати відповідачів припинити такі дії та здійснити перерахунок. Визнати незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо відмови споживачу ОСОБА_1 , у встановленні в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 індивідуального лічильника обліку газу. Зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» безкоштовно встановити у квартирі по АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу. Стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» п`ять тисяч грн. в рахунок погашення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 . Стягнути з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» п`ять тисяч грн. в рахунок погашення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 .
На обґрунтування позову зазначено, що він, ОСОБА_1 , з 25 грудня 2015 року є власником квартири по АДРЕСА_1 і споживачем комунальних послуг з газопостачання. 
Постановою КМУ від 39 січня 2019 року встановлено такі норми споживання газу для домогосподарств без лічильників: 3,29 кубометра за наявності газової плити та централізованого постачання гарячої води; 5,39 кубометрів за наявності плити, але без централізованого постачання гарячої води; 10,49 кубометрів за наявності плити та газового водонагрівача. Він користується газовою плитою, централізоване постачання гарячої води відсутнє. За нормами споживання за послуги з газопостачання він повинний заплатити за місяць 37,32 грн., за рік ця сума складає 447,84 грн. 
З серпня 2019 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надсилає йому повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості, але вказана сума боргу в три рази перевищує річну норму споживання. Згідно надісланого відповідачем - 2 повідомлення від 27 серпня 2019 року, за особистим рахунком № НОМЕР_1 накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 1570,64 грн. на показання лічильника №13277 - 65017,60 м. куб. станом на 27 серпня 2019 року, та повідомляється, що якщо ця заборгованість не буде погашена, то споживач зобов`язаний самостійно припинити споживання природного газу шляхом перекриття запірного пристрою та надати безперешкодний доступ працівникам АТ «Дніпропетровськгаз» для здійснення заходів з примусового припинення газопостачання до об`єкту за дорученням ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». 
Він не згоден із сумою боргу, а тому звернувся до відповідача - 2 з заявою від 18 вересня 2019 року про те, що сплачує за спожитий газ відповідно до норм споживання, оскільки в квартирі відсутній лічильник. Йому відомо, що в лівобережній частині міста Кам`янське безкоштовно встановлюють лічильники газу. Просив безкоштовно встановити індивідуальний лічильник обліку газу в його квартирі, оскільки питання щодо встановлення лічильника за цією адресою вирішується на протязі 8 років. У відповідь на його заяву він отримав повідомлення про те, що встановлення індивідуальних лічильник обліку газу і перерахунок здійснює оператор ГРМ. Проте, у задоволенні його заяви, яка була направлена до АТ «Дніпропетровськгаз», йому відмовлено. Як зазначено у листі АТ «Дніпропетровськгаз» від 16 грудня 2019 року, облік природного газу за його адресою здійснюється з використання загально будинкового вузла обліку природного газу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620. 
Посилаючись на ч.1 ст. 3, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», вважає, що таке нарахування плати за спожитий природний газ порушує його права споживача, оскільки суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 1 січня 2021 року. Загально будинковий лічильник рахує газ, спожитий цілим будинком, тобто всіма побутовим споживачами, розташованими в будинку. Тому, такий лічильник газу не забезпечує і не може забезпечити облік споживання кожного окремого побутового споживача. Встановлення загально будинкового лічильника газу таким методом, порушило його права, як споживача, на безкоштовне встановлення індивідуального приладу обліку в його помешканні. Також до заборгованості за спожитий природний газ, погашення якої вимагають відповідачі, включені борги попереднього власника квартири, що мешкав у квартирі до 25 грудня 2015 року. Вказаними діями відповідачів йому завдано матеріальну та моральну шкоду, бо змінився його образ життя, і він не повинний сплачувати неіснуючі борги, які в декілька разів вище за отримані ним особисто послуги, та які накочувались на особистому рахунку № НОМЕР_1 за послуги, які він не отримував, бо не мешкав за цією адресою (а.с.2-4, 46-47).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Дніпропетровськгаз», ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про порушення прав споживача (а.с.73-77). 
Не погодившись із рішенням суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити (а.с.81-86).
В порядку ст. 360 ЦПК України від ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
В порядку ст. 360 ЦПК України від АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 грудня 2015 року (а.с. 7), позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25 грудня 2015 року набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
З 31 грудня 2015 року позивач зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується відміткою у його паспорті про місце проживання (а.с. 6 оберт).
Із доданого до позовної заяви повідомлення про доручення на припинення газопостачання побутовим споживачам (населенню) від 28 жовтня 2019 року (а.с. 9), та повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 27 серпня 2019 року (а.с. 8), вбачається, що станом на 27 серпня 2019 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_2 накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 1570,64 грн. на показання лічильника № 13277 -65017,60 м. куб. на дату 27 серпня 2019 року.
Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, до вказаної заборгованості з газопостачання зарахована заборгованість попередніх власників квартири, що утворилася до 25 грудня 2015 року, а також плата з газопостачання, що нарахована за показаннями загально будинкового лічильника газу, а не за нормами споживання газу для домогосподарств без лічильників (наявність плити без централізованого постачання гарячої води).
На думку позивача, він повинний сплачувати за послуги газопостачання за нормами споживання газу, а саме 37,32 грн. за місяць, і відповідно за рік 447,84 грн. Не погодившись з розміром заборгованості, позивач звернувся до відповідачів із заявами про перерахунок заборгованості та встановлення в його квартирі індивідуального лічильнику газу, бо вважає, що встановлення загально будинкового вузла обліку газу та його експлуатація, а отже і нарахування йому плати за спожитий газ згідно даних цього вузла обліку, здійснюється з порушенням законодавства, оскільки вузол загально будинкового обліку газу будинку АДРЕСА_3 , був встановлений всупереч волі власників житла в будинку, без встановлення в усіх квартирах будинку індивідуальних лічильників газу.
У направленій позивачу відповіді від 02 жовтня 2019 року (а.с. 10) ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зазначило, що за інформаційними даними Оператора ГРМ з 01 листопада 2017 року облік природного газу за адресою позивача здійснюється з використанням загальнобудинкового вузла обліку природного газу відповідно до Постанови КМУ від 16 травня 2002 року № 620 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку». Щодо до виникнення заборгованості, то станом на 31 серпня 2019 року на об`єм природного газу 7,53 м. куб. (визначений Оператором ГРМ за серпень 2019 року), з урахуванням оплати у розмірі 100,00 грн. від 23 вересня 2019 року, заборгованість по особовому рахунку позивача становить 1521,02 грн., яка виникла у зв`язку з тим, що сплата за послуги газопостачання не відповідає визначеним Оператором ГРМ обсягам природного газ, в порушення вимог п. 22 розділу ІІІ Правил № 2496, якими чітко визначено, що споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Щодо обліку природного газу та встановлення індивідуального приладу обліку газу, то ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не здійснює діяльності з розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб, а отже не є суб`єктом, до функцій якого діючим законодавством віднесено облік природного газу, технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, встановлення індивідуальних приладів обліку газу. Встановлення індивідуальних приладів обліку газу входить до компетенції газорозподільного підприємства.
Також АТ «Оператор ГРМ «Дніпропетровськгаз» у своїй відповіді позивачу від 16 грудня 2019 року (а.с. 11), зазначило, що на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постаново. КМУ від 16 травня 2002 року № 620, пункту 1 гл. 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, в будинку АДРЕСА_3 , було встановлено будинковий вузол обліку газу, усі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційними обліком газу, як того вимагають норми Закону. Побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу як за власні кошти, так і за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. Кабінетом Міністрів встановлені норми споживання природного газу, які застосовуються у разі відсутності лічильників газу. Таким чином, враховуючи, що всі квартири будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, нарахування за спожитий природний газ по нормам суперечить чинному законодавству, а тому підстави для перерахунку відсутні.
Таким чином, судом встановлено, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу був встановлений в будинку АДРЕСА_3 01 листопада 2017 року, у відповідності до Постанови КМУ від 16 травня 2002 року № 620 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку» та пункту 1 гл. 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, згідно якого за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог виходив із їх безпідставності та недоведеності. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Правовідносини між сторонами врегульовані Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою КМУ від 16 травня 2002 року №620, Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРКП від 30 вересня 2015 року № 2496 а також нормами Цивільного кодексу України.
Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року № 3533-VI (зі змінами несеними згідно із Законами № 329-VIII від 09.04.2015, № 2260-VIII від 21.12.2017}, який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.
Статтею 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (встановлення загальнобудинкового лічильника газу 01 листопада 2017 року), передбачено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.
Крім того, частиною 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції станом на 01 листопада 2017 року), у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній, території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції станом на 10 листопада 2017 року) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.
Враховуючи викладене, ПАТ «Оператор ГРМ «Дніпропетровськгаз», являючись суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, був зобов`язаний в термін до 01 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, щоб забезпечити 100% облік спожитого природного газу населенням.
При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону).
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
На теперішній час фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу.
Запровадження індивідуального обліку у абонентів тільки з газовою плитою потребує значних коштів у зв`язку з високою загальною вартістю встановлення індивідуального обліку та тривалих термінів встановлення індивідуального обліку, а Закон (у редакції станом на 1 листопада 2017 року) зобов`язував забезпечити 100% облік до 01 січня 2018 року.
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу, ліцензіатами з 01 жовтня 2015 року проводилися заходи щодо забезпечення споживачів обліком природного газу, зокрема, в частині запровадження масштабного встановлення будинкового обліку природного газу, що потребує значно менше коштів.
Законом України «Про забезпечення комерційного обліку газу» було визначено строк виконання зобов`язання по забезпеченню населення комерційним обліком газу до 01 січня 2018 року.
Законом України № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зокрема до ч.1 ст. 6 Закону, якими забезпечення встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі – було продовжено до 01 січня 2021 року.
Статтею 3 Закону визначено перелік джерел фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення. Тому, аналогічний обов`язок в частині встановлення лічильників газу, в тому числі і індивідуальних, перед населенням мають бюджети всіх рівнів та саме ж населення.
Законодавством не встановлено визначення порядку черговості безкоштовного встановлення лічильників. Черговість безкоштовного встановлення лічильників залежить від багатьох факторів, законодавством визначено лише строк до якого має бути встановлено лічильники.
Відповідно до п. 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних мереж (Кодекс ГРМ), у цьому Кодексі терміни вживаються у таких значеннях: Оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Зі змісту п. 1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРМ, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ «Оператор ГРС «Дніпропетровськгаз» з законних підстав встановило загальнобудинковий вузол обліку газу в будинку АДРЕСА_3 , з огляду на те, що з 01 січня 2018 року, у випадку не забезпечення обліку природного газу у побутових споживачів, оператор ГРС був би змушений припинити розподіл природного газу, як це визначено ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Згідно п. 5 Правил постачання природного газу, постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року побутовий споживач, це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Постачальник із спеціальними обов`язками, це суб`єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу.
Відповідно до п. 1 розділу III Правил № 2496, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; відсутність простроченої заборгованості побутового споживача перед діючим постачальником за поставлений природний газ (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки розрахунків.
Постановою від 30.09.2015 № 2500 НКРЕКП затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Як вбачається зі змісту п. 1.1 Договору, цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. В п. 4.4 Договору вказано, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або між опалювальний період. Якщо об`єми (обсяги) постачання та споживання природного газу будуть визначатись за плановими величинами, їх значення не можуть використовуватися Постачальником при здійсненні балансування газотранспортної системи України. При цьому Постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу за даними Оператора ГРМ та проводити відповідний перерахунок Споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та величинами фактичного споживання за даними Оператора ГРМ пеня не стягується.
Згідно з п. 2 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою від 16.05.2002 № 620 Кабінету Міністрів України (Тимчасове положення № 620), дія порядку проведення розрахунків, передбаченого цим Тимчасовим положенням, поширюється на всіх суб`єктів (учасників) ринку природного газу.
В п. 5 Тимчасового положення № 620 передбачено, що обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.
Згідно з п. 1 постанови від 23.03.2016 № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», затверджено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників згідно з додатком. Таким чином, дані норми не можуть застосовуватись, коли за об`єктом споживання побутового споживача, забезпечено облік природного газу, як шляхом встановлення індивідуального лічильника природного газу, так і загальнобудинкового вузлу обліку газу.
Таким чином, АТ «Оператор ГРС» «Дніпропетровськгаз» здійснив встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу у відповідності з нормами законодавства України, і як наслідок, такі дії спрямовані виключно на забезпечення обліку природного газу за об`єктами споживання природного газу побутових споживачів, з метою не допущення припинення розподілу природного газу останнім.
У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що Законом України № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (ст. 2 доповнено частиною другою), а тому цей вузол не міг бути встановлений без згоди власників житла у будинку.
Проте, станом на 01 листопада 2017 року, коли в будинку позивача було встановлено загальнобудинковий лічильник газу, була чинною попередня редакція Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка не вимагала згоди співвласників багатоквартирного будинку на встановлення оператором ГРС загальнобудинкового лічильника газу.
Отже, доводи апелянта щодо незаконності встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу, порушення його прав споживача у зв`язку з невстановленням йому індивідуального засобу обліку газу та нарахування плати за спожитий природний газ за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки зазначене спростовуються вказаними вище законодавчими нормами.
При вирішення справи, суд першої інстанції правильно виходив із того, що визначений ч.1 ст. 6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку газу» кінцевий строк встановлення лічильників газу, в тому числі індивідуальних, ще не настав, тому у суду нема підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині його вимог, щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» безкоштовно встановити у квартирі по АДРЕСА_1 , яка йому належить на праві приватної власності, індивідуальний лічильник обліку природного газу.
Також вірними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання агресивною політики відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо споживача ОСОБА_1 по примусу погашення простроченого боргу, яка визначається за загально будинковим показником лічильника, шляхом припинення газопостачання - порушенням прав споживача, а також щодо позову в частині визнання недійсними та несправедливими вимог по погашенню простроченої заборгованості, яка рахується на особистому рахунку № НОМЕР_1 за час, коли ОСОБА_1 не був власником квартири та не користувався послугами з газопостачання, зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз» припинити дії по примусу погашення цієї заборгованості та здійснити перерахунок.
Із матеріалів справи та наявних у ній доказів не вбачається, що відповідачами було припинено газопостачання належної позивачу квартири.
Крім того, позивачем не доведено, що до заборгованості, яка існує на особовому рахунку по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зарахований борг попередніх власників житла, який утворився до 25 грудня 2015 року, оскільки ним не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, не зазначені особи, які були попередніми власниками житла, і який розмір заборгованості за спожитий природний газ існував по вказаній квартирі станом на 25 грудня 2015 року.
Пунктом 5 ч.1 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що виконавець комунальної послуги має право припинити/зупинити надання комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі в порядку і строки, встановлені законом та договором.
Отже вимоги відповідачів до позивача щодо оплати наданих послуг з постачання природного газу та попередження про можливість припинення надання таких послуг не суперечать діючому законодавству.
В апеляційній скарзі такі висновки суду не спростовані. 
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду в Постанові від 07.11.2018 року у справі № 214/2435/17, колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що суттєво відрізняються від даних правовідносин. Так апелянтом не враховано, що загальнобудиноковий лічильник був встановлений на будинку за адресою його проживання та введений в промислову експлуатацію в 2017 році, а волевиявлення ОСОБА_1 , стосовно встановлення індивідуального лічильника газу в його квартирі було висловлено вперше в жовті 2019 року, тобто після встановлення загальнобудинкового лічильника. Між тим, як вбачається з постанови Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №214/2435/17, волевиявлення громадян щодо встановлення індивідуальних лічильників газу в їх квартирах було висловлено до встановлення на їхньому будинку загальнобудинкового лічильника газу.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Також слід зазначити, що згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі – Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному об`ємі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.
За таких обставин, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить позивач, не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року — залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: