Номер провадження: 33/813/1300/20 
Номер справи місцевого суду: 947/25918/20
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Вадовської Л.М., при секретарі Дубрянській Н.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2020 року в справі №947/25918/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Одесі, який проживає за адресом: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП , -

в с т а н о в и в :

       Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в сумі 420,40 грн.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду та прийняття нової постанови про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення з огляду на наступне.
       Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №114490 від 21 серпня 2020 року ОСОБА_1 21 серпня 2020 року о 21:45 годин, керував транспортним засобом марки «Smart Fortwo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння під час руху по вулиці Фонтанська дорога в районі будинку 65 в м. Одесі, результат проведеного приладом «Драгер» тесту 0,90%о, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим допустив порушення вимог пункту 2.9а Правил дорожнього руху.
       В Протоколі про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №114490 від 21 серпня 2020 року, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, зазначено свідків скоєння правопорушення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дані особи підписали протокол та надали пояснення, за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 , пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосування приладу «Драгер», тест показав 0,90%о, від проходження огляду в медичному закладі відмовився.
        ОСОБА_1 порушення ним правил дорожнього руху не визнав, пославшись на наступне. У стані алкогольного сп`яніння не перебував. Йому не запропонували огляд у лікаря при його відмові від тесту, чим порушили положення статті 266 КУпАП, як наслідок процедура огляду не дійсна. Події порушення не існує, тому що згідно протоколу він о 21:45 годин ще керував автомобілем, а згідно з відео та чеку алкотестеру вже був оглянутий о 21:42 годин; тобто протокол не відповідає тесту, змінити дані в протоколі суд не вправі. Пояснення свідків юридично нікчемні, пояснення записано зі слів працівників поліції, в одному поясненні не вказано чи погодився з результатами тесту, в другому вказано, що погодився, що не відповідає дійсності, спростовується його власноручним записом у Протоколі та відеозаписом. В справі відсутнє направлення на огляд, що завадило йому пройти огляд самостійно в державній установі. Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення за часом події тестування та керування автомобілем, що підтверджується відеозаписом унеможливлювало прийняття судом рішення, протокол про адміністративне правопорушення підлягав поверненню для належного оформлення, що не було зроблено. 
       Доводи ОСОБА_1 не спростовано.
       Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №114490 від 21 серпня 2020 року ОСОБА_1 допустив порушення вимог пункту 2.9а Правил дорожнього руху, а саме після проходження тесту за допомогою приладу «Драгер» відмовився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. В Протоколі ОСОБА_1 як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, у поясненні по суті порушення зазначив «не згоден».
       Відповідно до положень статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків; у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я; огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення; огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського; кожен випадок огляду осіб на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється; огляд на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним; направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
        ОСОБА_1 з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, не був згоден, тому в силу положень частини 3 статті 266 КУпАП підлягав огляду в закладі охорони здоров`я. 
        ОСОБА_1 стверджує, що йому не було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Дані доводи підтверджені відсутністю в справі направлення для огляду на стан сп`яніння, відсутністю у поясненні ОСОБА_2 ствердження про те, що водій відмовився від огляду в медичному закладі, власним записом ОСОБА_1 в Протоколі, що «не згоден» з порушенням тощо. ОСОБА_3 , у поясненні якої зазначено про відмову водія від огляду в медичному закладі, не була допитана в суді в якості свідка. 
       Отже, результат огляду поліцейським з використанням приладу «Драгер» ОСОБА_1 не визнається, направлення водія для огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відсутнє, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі безспірними доказами не підтверджена.
       Крім того, дійсно має місце невідповідність даних тесту на стан сп`яніння, який проведено в 21:42 годин, даним Протоколу, де зазначено, що водій в 21:45 годин керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Враховуючи практику Європейського суду, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинна застосовуватися судами як джерело права, на особу, що підозрюється в скоєнні адміністративного правопорушення, розповсюджується презумпція невинуватості.
       Суд повинен обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартами доведення «поза розумним сумнівом».
       Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
       Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. 
       Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» /Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).
       ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справа «Малофєєв проти Росії», рішення від 30- травня 2013 року та «Карелін проти Росії», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).
        ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, належних та допустимих доказів його вини «поза розумним сумнівом» не надано. 
Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за статтею 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі. 
       Обставини порушення ОСОБА_1 пункту 2.9а Правил дорожнього руху доводиться Протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №114490 від 21 серпня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 , поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписом, однак дані докази в своїй сукупності не встановлюють наявність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
       Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.
       Недоведеність того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані сп`яніння, а отже саме як водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, має наслідком відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП. 

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.287, 292, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2020 року в справі №947/25918/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, - скасувати.
Провадження у справі №947/25918/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, - закрити.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя:                                Л.М. Вадовська