П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
19 лютого 2021 року                                                                                              місто Київ
 
                                                                                                справа № 753/8899/20
                                                                         провадження №22-ц/824/2605/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. 
 
сторони:
позивач -ОСОБА_1 
відповідач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради
                   (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
 
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Конюшко Денисом Борисовичем,
на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Лужецької О.Р., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», третя особа: Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов`язання вчинити дії,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго», третя особа: Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов`язання вчинити дії.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2019 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Як власник квартири, вона користується послугами з центрального опалення квартири, що надається КП «Київтеплоенерго». Зазначає, що вчасно сплачувала нараховану плату за централізоване опалення, однак в рахунку від 1 жовтня  2019 року, що їй надійшов, у графі перерахунок та в графі борг, було зазначено, що у споживача наявна заборгованість за централізоване опалення у розмірі 27 440 грн. 99 коп.
Не погоджуючись з такою заборгованістю позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати заборгованість ОСОБА_1 перед ПК «Київтеплоенерго» за центральне опалення у розмірі 27 440 грн. 99 коп. безпідставною та такою, яка підлягає скасуванню, та зобов`язати КП «Київтеплоенерго» видати їй довідку про відсутність заборгованості.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня  2020 року відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», третя особа: комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов`язання вчинити дії. 
Не погоджуючись з таким рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б.  подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
В апеляційній скарзі  посилається на те, що рішення  прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд не звернув увагу на те, що позовні вимоги позивача про визнання заборгованості безпідставною та її скасування узгоджується із частиною другої статті 16 ЦК України, яким передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому відповідно у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії.
Подібні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16.
Виходячи зі змісту позовних вимог, наданих позивачем доказів у їх обґрунтування, з урахуванням визначених законом способів захисту порушених прав, слід зазначити, що вони безпосередньо пов`язані із вказівкою у квитанціях, які виставляються на оплату послуг за централізоване опалення і відповідно спрямовані на припинення дій пов`язаних з їх виконанням.
У відзиві на апеляційну скаргу  представник відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - адвокат Данилов С.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Оскільки  рішення ухвалене  за відсутністю учасників справи, то  датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І.,  перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21 серпня  2019 року, та користується послугами з центрального опалення квартири, які надаються КП «Київтеплоенерго».
У рахунку-повідомленні від 1 жовтня 2019 року зазначена заборгованість за послуги  централізованого опалення в розмірі 27 440,99 грн..
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг є різновидом претензії, і чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, отже, споживач у випадку пред`явлення до нього вимог про стягнення таких нарахувань вправі заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.    
Відповідно до частин першої та другої ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України,  кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
 Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.
Згідно зі  ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дій відповідачів з нарахування позивачці плати за централізоване опалення, без вирішення питання про цивільно-правові наслідки вчинення таких дій.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
Оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 8 квітня 2020 року у справі №462/5889/16-ц ).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обраний  ОСОБА_1 спосіб захисту у вигляді визнання заборгованості безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, а також зобов`язання видати їй довідку про відсутність заборгованості, не відновить її, імовірно, порушене право, оскільки позивачка,  оспорюючи законність нарахування заборгованості, не вимагає здійснення відповідного перерахунку плати за централізоване опалення.
Доводи апеляційної скарги висновків суд першої інстанції не спростовують, оскільки є аналогічними за змістом позовної заяви, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, а тому відхиляються апеляційним судом. 
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів  вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки  рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Конюшко Денисом Борисовичем, - залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач
 
                                                                                                А.М. Стрижеус