ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року 
м. Київ

Справа №  911/1357/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:   
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання:  Мартинюк М. О.,

за участю представників сторін:
позивача  -  Гарагулі Н.О. (самопредставництво), Присяжного В.П. (адвоката),             
відповідача - Матвієвського А.О. (адвоката),         
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 (колегія суддів: Шаптала Є. Ю. - головуючий, Яковлєв М. Л., Куксов В. В.) і рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 (суддя Кошик А. Ю.) у     справі
за позовом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валентина і Анатолій"
про розірвання договору оренди земельної ділянки комунальної власності у зв`язку з необхідністю надання її для суспільних потреб,

ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Чабанівська селищна рада Києво-Святошинського району (далі - Чабанівська селищна рада) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валентина і Анатолій" (далі - ТОВ "Валентина і Анатолій") про розірвання договору оренди земельної ділянки комунальної власності від 07.02.2007 у зв`язку із необхідністю надання її для суспільних потреб.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Чабанівська селищна рада прийняла рішення від 17.05.2018 № 1366 "Про використання земельної ділянки комунальної власності територіальної громади смт. Чабани та с. Новосілки, яка перебуває в оренді ТОВ "Валентина і Анатолій" для суспільних потреб - створення стадіону у с.    Новосілки", яким вирішила розірвати договір оренди від 07.02.2007 з метою використання земельної ділянки для суспільних потреб, а саме для створення стадіону з трибунами. Спортивна споруда - стадіон, яка знаходиться на цій земельній ділянці, є власністю громади смт. Чабани та с. Новосілки, проте доступ мешканців двох вказаних населених пунктів до стадіону обмежується орендарем спірної земельної ділянки.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 12.07.2019  у позові Чабанівській селищній раді відмовлено.

2.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2019 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позову Чабанівської селищної ради, розірвано укладений 07.02.2007 між Чабанівською селищною радою та ТОВ "Валентина і Анатолій" договір оренди земельної ділянки (зареєстрований в реєстрі за №467), розташованої в селі Новосілки Києво-Святошинського району Київської області на вул. Нова під №    1а, загальною площею 2,0 га (забудовані землі - землі громадського призначення) під розміщення спортивних споруд (кадастровий номер 3222457401:02:005:0071) з терміном дії 25 років за підстав надання її у використання для задоволення суспільних потреб; зобов`язано ТОВ "Валентина і Анатолій" передати Чабанівській селищній раді земельну ділянку, кадастровий номер 3222457401:02:005:0071, у належному стані, придатному для її використання відповідно до цільового призначення.

2.3. Постановою Верховного Суду від 05.03.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 та рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2019 у справі №     911/1357/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

2.4. За результатами нового розгляду, рішенням Господарського Київської області від 02.07.2020, яке залишене без змін постановою  Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020,  в задоволенні позову Чабанівської селищної ради до ТОВ "Валентина і Анатолій" про розірвання договору оренди земельної ділянки комунальної власності у зв`язку з необхідністю надання її для суспільних потреб відмовлено повністю.

2.5. Рішення мотивоване тим, що позивачем не обґрунтовано та не доведено необхідності задоволення суспільної необхідності потреб громади саме шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки. Суд апеляційної інстанції  погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав та недотримання позивачем всіх умов та порядку розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного з відповідачем.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 і рішенням Господарського суду Київської області від 02.07.2020, Чабанівська селищна рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд.

3.2. Чабанівська селищна рада зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновку щодо застосування положень частини 5, 7 статті 32-1 Закону України "Про оренду землі", викладеного у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 911/2850/18, від 06.02.2019 у справі № 911/1357/18. Скаржник також зазначає про недослідження судами доказів у справі щодо обґрунтування суспільної потреби у використанні земельної ділянки, щодо знаходження на земельній ділянці комунального майна - спортивних споруд громадського призначення.

3.3. ТОВ "Валентина і Анатолій" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у задоволенні касаційної скарги Чабанівської селищної ради. Відповідач стверджує, що доводи касаційної скарги не містять підстав для скасування оскаржуваних позивачем судових рішень, а спрямовані на здійснення судом касаційної інстанції переоцінки доказів та неврахування встановлених судами фактичних обставин справи.  

3.4. Позивач звернувся із заявою від 16.03.2021 вих. № 02-20/511, в якій зазначив, що постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ про утворення та ліквідацію районів було утворено Фастівський район у складі території Чабанівської селищної територіальної громади. На підставі зазначеної постанови Чабанівська селищна рада прийняла Рішення № 4 "Про внесення змін до найменування Чабанівської селищної ради", яким змінила назву органу місцевого самоврядування Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, шляхом внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на орган місцевого самоврядування Чабанівська селищна рада Фастівського району Київської області. 

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Чабанівської селищної ради "Про погодження місця розташування спортивних споруд на земельній ділянці в с. Новосілки ТОВ "Валентина і Анатолій" № 207 від 28.09.2005 було погоджено ТОВ "Валентина і Анатолій" місце розташування спортивних споруд в с. Новосілки на вул. Новій 1-а (біля школи) на земельній ділянці орієнтовною площею 2,0 га, надано дозвіл ТОВ "Валентина і Анатолій" на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 25 років, зобов`язано ТОВ "Валентина і Анатолій" прокласти тротуар на вул. Васильківській в с. Новосілки.

07.02.2007 між Чабанівською селищною радою (орендодавець) та ТОВ "Валентина і Анатолій" (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з умовами якого орендодавець відповідно до рішення 8 сесії 5 скликання Чабанівської селищної ради від 14.12.2006 року № 171 зобов`язався надати в оренду, а орендар - прийняти у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 2 га (забудовані землі - землі громадського призначення), розташовану в селі Новосілки, Києво-Святошинського району Київської області, на вул. Нова, № 1а, кадастровий номер: 3222457401:02:005:0071, цільове призначення - для розміщення спортивних споруд (далі - Договір). 

Як установили суди, спірна земельна ділянка надавалася відповідачу для розміщення спортивних споруд (пункт 1.1 Договору), основним видом діяльності відповідача є функціонування спортивних споруд. 

4.2. Відповідно до пункту 1.2 Договору термін його дії - 25 років з дня підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

4.3. Пунктом 3.4 Договору передбачено, що орендар зобов`язується дотримуватися встановлених обмежень та земельних сервітутів.

Згідно з пунктом 3.11 Договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому ніж той, що був зафіксований в акті передачі на зберігання встановлених межових знаків, про що за п`ять днів до дня припинення дії договору складається відповідний акт передачі земельної ділянки.

Згідно з пунктом 6.5 Договір припиняється у випадках, передбачених Законом України "Про оренду землі" (стаття 31), визначених Земельним кодексом України (статті 141, 143), а також в інших випадках, визначених законодавством.

4.4. На виконання умов Договору позивач передав відповідачу в користування земельну ділянку площею 2,0 га.

4.5. Суди зазначили, що розпорядженням Виконавчого комітету Чабанівської селищної ради № 306 від 30.12.2006 зобов`язано керівника ТОВ "Валентина і Анатолій" огородити орендовану земельну ділянку із встановленням будиночка для охорони, спорудити роздягальню, туалет, а також облаштувати місце для встановлення сміттєзбірник контейнерів.

Відповідач побудував допоміжні приміщення (роздягальню, душову, будинок КПП, встановив огорожу). Наведені об`єкти, в тому числі й огорожа, були споруджені відповідачем на вимогу Чабанівської селищної ради. Суди зазначили, що відповідно до Витягу про право власності на нерухоме майно від 19.06.2013 ТОВ "Валентна і Анатолій" належить на праві власності відповідна підпірна стіна площею 432,0 м2, що включає в себе і паркан-огорожу, який встановлено на відповідній земельній ділянці, та дві допоміжні господарські споруди - приміщення охорони та роздягальні з душовими загальною площею.

4.7. Відповідно до листа № 181 від 05.03.2008 Чабанівська селищна рада з посиланням на численні звернення директора Новосілкіеської ЗОШ І-ІІІ ступенів Ліщук І.О. звернулася до ТОВ "Валентина і Анатолій" з проханням перенести пам`ятник воїнам радянської армії та облаштувати огорожу навкруги пожежного резервуару, так як він знаходиться в безлюдному місці, що спричинює загрозу життю школярів, та постійне засмічення території, утворення стихійного сміттєзвалища.

ТОВ "Валентина і Анатолій" виконало прохання Чабанівської селищної ради і перенесло на територію Новосілківської ЗОШ І-ІІІ ступенів пам`ятник воїнам радянської армії та встановило паркан-огорожу навкруги пожежного резервуару на земельній ділянці площею 0,3580 га разом із огорожею орендованої земельної ділянки площею 2,0 га.

4.8. Суди зазначили, що 24.11.2017 року Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України передав, а Чабанівська селищна рада прийняла в комунальну власність майно: стадіон з трибунами, розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 3222457401:02:005:0071, на вул. Нова, 1-А в с. Новосілки Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі.

4.9. Суди встановили, що постійна комісія Чабанівської селищної ради з питань освіти, культури, спорту, духовного розвитку та молодіжної політики на засіданні 08.05.2018 запропоновала винести на розгляд Чабанівської селищної ради питання щодо розірвання укладеного з відповідачем Договору з посиланням на відсутність вільного доступу до стадіону через встановлення орендарем паркану, а також у зв`язку із тим, що створення нового стадіону призведе до значних матеріальних витрат (протокол № 1 засідання постійної комісії Чабанівської селищної ради з питань освіти, культури, спорту, духовного розвитку та молодіжної політики від 08.05.2018). 

Суди зазначили, що, обґрунтовуючи суспільну необхідність вилучення земельної ділянки, позивач зазначив про колективні звернення КДЮСШ КОО ВФСТ "Колос", ГО "Перша футбольна академія "Зірка футболу", ГО "СК "Авангард", ГО "Розвиток Київщини", а також директора Новосілківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів про те, що школа не має свого власного спортивного майданчика для забезпечення спортивного виховання учнів на відкритому повітрі.

4.10. Рішенням Чабанівської селищної ради від 17.05.2018 № 1366 "Про використання земельної ділянки комунальної власності територіальної громади смт. Чабани та с. Новосілки, яка перебуває в оренді ТОВ "Валентина і Анатолій" для суспільних потреб - створення стадіону у с. Новосілки" вирішено розірвати Договір з метою використання земельної ділянки для суспільних потреб, а саме створення стадіону з трибунами (пункт 1), надіслати вказане рішення ТОВ "Валентина і Анатолій" для добровільного виконання (пункт 2), у разі невиконання рішення - підготувати позовну заяву про розірвання договору у судовому порядку (пункт 3), передбачити відшкодування збитків сторонам договору, спричинених розірванням договору оренди земельної ділянки (пункт 4), для задоволення суспільних потреб територіальної громади передати земельну ділянку у комунальну власність Чабанівської селищної ради (пункт 5).

4.11. Також, рішенням виконавчого комітету Чабанівської селищної ради від 30.05.2018 року № 139 затверджено схему проекту реконструкції стадіону, розміщеного за адресою: вул. Нова, 1-А, с. Новосілки, Києво-Святошинського р-ну, на земельній ділянці, кадастровий номер 3222457401:02:005:0071, для його подальшого впровадження.

4.12. Спір виник у зв`язку з відсутністю добровільної згоди відповідача припинити орендні правовідносини шляхом розірвання договору оренди на підставі рішення місцевої ради про використання спірної земельної ділянки для суспільних потреб.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга Чабанівської селищної ради підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

5.2. Касаційну скаргу, з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував положення частини 5, 7 статті 32-1 Закону України "Про оренду землі" без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 911/2850/18, від 06.02.2019 у справі № 911/1357/18.

5.3. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.4. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №    696/1693/15-ц (провадження №    14-737цс19).

5.5. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку підтвердилися з огляду на наступне.

5.6. Предметом позову у справі, що розглядається, є матеріально-правова вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки комунальної власності та зобов`язання повернути земельну ділянку. Підставою для звернення з позовною заявою стало рішення Чабанівської селищної ради про використання земельної ділянки комунальної власності територіальної громади смт. Чабани та с. Новосілки, яка перебуває в оренді відповідача, для суспільних потреб територіальної громади смт. Чабани та с. Новосілки - для створення стадіону, вільний доступ до якого обмежено відповідачем. Суспільна потреба у вилученні земельної ділянки обумовлена наявністю колективних звернень спортивних організацій та директора загальноосвітньої школи. Матеріально-правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України "Про оренду землі" (стаття 32-1), Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" (стаття 7), Земельного кодексу України (стаття 122). Фактичні обставини, які встановили суди, викладені у розділі 4 цієї постанови.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, зазначили, що при прийнятті рішення про розірвання договору оренди позивач не врегулював та не вирішив  усіх питань, передбачених статтею 32-1 Закону України "Про оренду землі" (щодо відшкодування збитків орендарю). Крім того, позивач не обґрунтував та не довів необхідність задоволення суспільної необхідності потреб громади саме шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки.     

5.7. У справі № 911/2850/18, на яку посилається скаржник, предметом позову Чабанівської селищної ради до ТОВ "Валентина і Анатолій" були вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.10.2005 б/н з метою використання для суспільних потреб та зобов`язання передати земельну ділянку в належному стані відповідно до її цільового призначення. Підставою для звернення з позовною заявою стало рішення Чабанівської селищної ради про використання земельної ділянки комунальної власності територіальної громади смт. Чабани та с. Новосілки, яка перебуває в оренді відповідача, для суспільних потреб територіальної громади смт. Чабани та с. Новосілки - створення міського парку. Суспільна потреба у використанні земельної ділянки для створення парку зумовлена численними зверненнями до Чабанівської селищної ради мешканців смт. Чабани і с. Новосілки та депутатськими зверненнями, в яких зазначено про занедбаний стан спірної земельної ділянки, через що відпочинок на цій території є небезпечним. Матеріально-правове регулювання спірних правовідносин здійснювалося нормами Закону України "Про оренду землі" (стаття 32-1), Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" (стаття 7), Земельного кодексу України (стаття 122). 

5.8. У справі № 911/2850/180, на яку посилається скаржник, Верховний Суд, посилаючись на положення статей 651 Цивільного кодексу України, частин 1, 3-7 статті 32-1 Закону України "Про оренду землі", частини 1 статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", статті 122 Земельного кодексу України, дійшов висновку,  що у випадку припинення права користування земельною ділянкою (її частиною) через розірвання договору оренду на вимогу органу виконавчої влади, місцевого самоврядування, уповноваженого надавати земельні ділянки для суспільних потреб, а також однієї із сторін цього договору у разі прийняття рішення про використання земельної ділянки для розміщення об`єктів, визначених частиною 1 статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" ініціатива припинення орендних правовідносин щодо користування земельною ділянкою (її частиною) належить органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які прийняли рішення про її надання для суспільних потреб. У разі недосягнення сторонами договору згоди щодо розірвання договору оренди землі та вирішення цього спору в судовому порядку, суд має встановити серед іншого, чи належить об`єкт, для розміщення якого прийнято рішення про використання земельної ділянки для суспільних потреб та для розірвання договору оренди цієї ділянки, до об`єктів, визначених частиною 1 статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"; чи дотримано умову про повне відшкодування орендарю і третім особам збитків, зокрема витрат, пов`язаних з виділенням частини земельної ділянки в окрему земельну ділянку та укладенням нового договору оренди (подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 902/626/17 зі спору, що виник з подібних правовідносин).

Також у справі № 911/2850/18, на яку посилається скаржник, Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розірвання договору оренди від 14.10.2005 з метою використання спірної земельної ділянки для суспільних потреб. Так, суди установили, що створення міського парку, для розміщення якого прийнято рішення про використання земельної ділянки для суспільних потреб та розірвання договору оренди цієї ділянки, належить до об`єктів, визначених частиною 1 статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності". Розміщення цього об`єкта передбачено генеральним планом с. Новосілки і його розміщення на земельній ділянці іншої категорії земель є об`єктивно неможливим. Отже, мета вилучення спірної земельної ділянки для суспільних потреб відповідає вимогам частини 1 статті 32-1 Закону України "Про оренду землі" та частини 1 статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності". Рішенням селищної ради передбачено умову про повне відшкодування збитків орендарю, спричинених унаслідок розірвання договору оренди, у встановленому законом порядку.

5.9. Таким чином, у справі № 911/2850/18 та у справі № 911/1357/18 предмет, підстави позову, зміст позовних вимог, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та встановлені фактичні обставини є подібними. Водночас під час розгляду справи № 911/1357/18 суди не врахували висновків, які викладені Верховним Судом у справі № 911/2850/18  щодо застосування положень частини 1 статті 32-1 Закону України "Про оренду землі" та частини 1 статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", зокрема щодо необхідності встановлення судами фактичних обставин для з`ясування наявності правових підстав для розірвання договору оренди з метою використання її для суспільних потреб. 

5.10. Так, згідно зі статтею 32-1 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності може бути розірваний у разі прийняття рішення про використання земельної ділянки для розміщення об`єктів, визначених частиною першою статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності". У разі прийняття рішення про використання для суспільних потреб лише частини земельної ділянки може бути заявлена вимога про виділення такої частини в окрему земельну ділянку та розірвання договору оренди.

Вимога про розірвання договору оренди, зазначена у частині другій цієї статті, може бути пред`явлена органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, уповноваженими надавати земельні ділянки для суспільних потреб відповідно до статті 122 Земельного кодексу України, а також однією із сторін цього договору.

Розірвання договору оренди земельної ділянки в порядку, визначеному цією статтею, допускається у разі, якщо об`єкти, які передбачається розмістити на земельній ділянці, неможливо розмістити на іншій земельній ділянці або якщо розміщення таких об`єктів на інших земельних ділянках завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки для відповідної територіальної громади, суспільства чи держави в цілому.

Розірвання договору оренди земельної ділянки у разі прийняття рішення про надання її для суспільних потреб здійснюється за умови повного відшкодування орендарю і третім особам збитків, спричинених цим, зокрема витрат, пов`язаних з виділенням частини земельної ділянки в окрему земельну ділянку та укладенням нового договору оренди. У разі недосягнення сторонами договору згоди щодо розірвання договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

У рішенні органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про використання земельної ділянки державної чи комунальної власності, яка перебуває в оренді, для суспільних потреб зазначаються: площа, місцезнаходження земельної ділянки або її частини, кадастровий номер земельної ділянки (за наявності); договори оренди землі, що підлягають розірванню; суспільні потреби, для задоволення яких здійснюється розірвання договорів оренди землі; особа, якій після розірвання договору оренди передається земельна ділянка для задоволення суспільних потреб, з визначенням умов такої передачі.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для таких суспільних потреб: забезпечення національної безпеки і оборони; будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, нафто-, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв`язку, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій в Україні згідно з міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; розміщення та обслуговування об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин; будівництво захисних гідротехнічних споруд; будівництво та обслуговування нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, необхідних для їх експлуатації, споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва; створення міських парків, будівництво дошкільних навчальних закладів, майданчиків відпочинку, стадіонів та кладовищ; розташування об`єктів природно-заповідного фонду.

5.11. Таким чином, до предмета доказування у позовах про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав, встановлених статтею 32-1 Закону України "Про оренду землі", входить, зокрема:
- встановлення фактичних обставин щодо необхідності вилучення такої земельної ділянки для суспільних потреб; 
- встановлення неможливості розміщення об`єкта, який передбачається розмістити на земельній ділянці, на іншій земельній ділянці; з`ясування, чи розміщення таких об`єктів на інших земельних ділянках завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки для відповідної територіальної громади, суспільства чи держави в цілому; 
- визначення повноважень суб`єкта, який ініціює розірвання договору оренди земельної ділянки та чинників, внаслідок яких було прийнято рішення про використання земельної ділянки для суспільних потреб, з`ясування змісту відповідного рішення;  
- з`ясування обставин відшкодування орендарю збитків/витрат, пов`язаних із розірванням договору оренди. 

5.12. Вирішуючи спір у цій справі, суди зазначили, що суспільну необхідність громади с.    Новосілки у використанні спортивної споруди - стадіону можна задовольнити без вилучення спірної земельної ділянки з користування ТОВ "Валентина і Анатолій", оскільки відповідач виражав готовність до співпраці та допомоги місцевій громаді у розвитку фізкультури і спорту в с. Новосілки, але позивач жодного разу не звернувся з пропозиціями визначити порядок спільного використання спортивних споруд. 

Окрім того, суди зазначили, що на момент нового розгляду спору позивач здійснив поділ орендованої земельної ділянки на три частини і лише щодо однієї з них має намір будівництва баскетбольного майданчику, щодо решти ділянок наміри позивача не відомі. Тому суди зазначили, що це ставить під сумнів відповідність намірів позивача фактичним діям, та існування дійсної необхідності у вилученні у відповідача всієї земельної ділянки. З урахуванням наведеного суди дійшли висновків про відсутність підстав для розірвання договору.  

5.13. Колегія суддів зазначає, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та залежати від настання або ненастання певних обставин, висновки суду мають бути підтверджені належними та допустимими доказами (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Стверджуючи про готовність відповідача до співпраці та допомоги місцевій громаді, суди не взяли до уваги доводи позивача про вчинення відповідачем перешкод у користуванні та численні звернення у зв`язку з цим до Чабанівської селищної ради мешканців с. Новосілки, директора шкоди та громадських організацій. Зазначаючи про відсутність намірів використовувати спірну земельну ділянку для реконструкції стадіону, суди не звернули увагу на те, що рішенням Чабанівської селищної ради №    2396 від 20.02.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки на три земельні ділянки з цільовим призначенням - використання для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту. 

5.14. Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1- 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.15. Разом із тим, суди не надали правової оцінки доводам позивача  щодо необхідності надання такої земельної ділянки для суспільних потреб, не звернули уваги на аргументи скаржника про неможливість розміщення стадіону на іншій земельній ділянці, у тому числі не дослідили листи-відповіді Національної академії аграрних наук України, як і не надали правової оцінки зверненням значної кількості мешканців територіальної громади та тим обставинам, що справа становить значний суспільний інтерес. 

5.16. Зважаючи на порушення господарськими судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими. 

5.17. Водночас колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 06.02.2020 у справі № 911/1357/18, що розглядається, про те, що "спір про розірвання договору оренди земельної ділянки комунальної власності з підстав необхідності надання її для суспільних потреб не є спором щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", оскільки наведений висновок стосується юридичної природи та підвідомчості цього спору. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.02.2020 у справі № 911/1357/18 дійшла висновку, що справа у спорі про розірвання господарського договору, сторонами якого є сторони цього договору, за відсутності законодавчих приписів про розгляд цієї справи судом іншої юрисдикції має розглядатись в порядку господарського судочинства.

5.18. Інші доводи Чабанівської селищної ради, викладені у касаційній скарзі, не розглядаються колегією суддів, оскільки постанова Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 і рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 у справі ухвалені з порушенням норм процесуального права та без урахування висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, а тому підлягають скасуванню.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеного цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. У частині 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 300 цього Кодексу суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. За змістом пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із частиною 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до частини 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.4. За наведених обставин колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними і такими, що зроблені без дослідження всіх зібраних у справі доказів щодо необхідності надання такої земельної ділянки для суспільних потреб, неможливості розміщення стадіону на іншій земельній ділянці, щодо того, що справа становить значний суспільний інтерес, на чому наголошував скаржник, тому оскаржені судові рішення належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області. 

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене, оцінити правомірність вимог позивача, надати належну оцінку всім доводам учасників справи із належним обґрунтуванням прийняття або неприйняття відповідних доводів і доказів, а отже, і встановити обставини щодо наявності або, навпаки, відсутності підстав для задоволення позову.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області задовольнити частково. 

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 і рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 у справі №    911/1357/18 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова  

                                                                                                                   Ю. Я. Чумак