Ухвала
Іменем України

01 квітня 2021 року
м. Київ
Справа № 618/891/20
Провадження № 51-1635 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року про повернення апеляційної скарги,
встановив:
Вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 . Останнього визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 333 КК України, та призначено остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На вказаний вирок ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої Харківський апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2020 року повернув подану апеляційну скаргу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України у зв`язку з тим, що її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу. 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Свої вимоги мотивує тим, що, повертаючи апеляційну скаргу, Харківський апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки прийшов до хибного висновку, що вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 не стосується прав та інтересів ОСОБА_4 , адже з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_5 можливо ідентифікувати одну з осіб, у групі з якою останній вчинив злочини, як ОСОБА_4 . 
Крім цього, за змістом скарги заявник вказує на порушення, допущені, на його думку, судом першої інстанції при затвердженні угоди і постановленні вироку Дворічанського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року відносно ОСОБА_5 , що в силу положень ч. 3 ст. 424 КПК України не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки цей вирок не переглядався по суті в апеляційному порядку. 
Також ОСОБА_4 вказує на окремі порушення в межах іншого кримінального провадження відносно самого скаржника й інших осіб, які також не можуть бути оцінені в межах цього провадження, перебуваючи за межами його предмету. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Частиною 4 ст. 394 КПК України визначено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена. 
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд апеляційної інстанції, перевіривши апеляційну скаргу, встановив, що ОСОБА_4 не є учасником чи стороною кримінального провадження № 22020220000000117 щодо ОСОБА_5 , й указаний вище вирок суду першої інстанції не стосується інтересів ОСОБА_4 , тому він не відноситься до кола інших осіб, які мають право на апеляційне оскарження. 
Як вказав у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції, вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року стосується виключно обвинувачення ОСОБА_5 . У вироку не згадується прізвище ОСОБА_4 чи будь-які інші прізвища, крім обвинуваченого.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19, провадження № 51-5394кмо19), суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст. 398 КПК питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу. Крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.
Дані, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальний акт, повідомлення про підозру, тощо), не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб.
Доводи у касаційній скарзі ОСОБА_4 про те, що у вироку міститься посилання на вчинення злочинів «Особою 1» та «Особою 2», які є засновниками ТОВ «НТЦ «Інтерпром», що підтверджується наданою ОСОБА_4 копією першої сторінки вироку, тому цих осіб можливо ідентифікувати шляхом пошуку відповідної інформації в мереж «Інтернет», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці дані без дослідження матеріалів кримінального провадження, а також без вжиття додаткових заходів, спрямованих на їх з`ясування, прямо не вказують на конкретних осіб.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_4 не навів переконливих доводів, що вирок щодо ОСОБА_5 стосується його прав, свобод та інтересів, а також визначивши, що в змісті оскаржуваного вироку немає прямих вказівок на особу скаржника, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність повернення його апеляційної скарги, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
За таких обставин, повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд діяв відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                              ОСОБА_3