УХВАЛА
21 січня 2021 року 
м. Київ
Справа №  916/2443/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого,  Ткаченко Н.Г.,  Жуков С.В.

перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства   «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2019 року (в частині   відмови   у стягненні 28   856,02 грн.)
та на постанову Південно-західного   апеляційного господарського суду від 20.10.2020 року (в частині   відмови   у стягненні 28   856,02 грн.)

у справі   № 916/2443/19
за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відродження»
про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно (природний газ) та стягнення 28856,02грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2019 року в позові відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 року апеляційні скарги, залишено без задоволення. Рішення господарського суду Одеської області від 18.12.2019р. у справі №916/2443/19,  залишено без змін.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2019 року (в частині відмови   у стягненні 28 856,02 грн.) та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 року (в частині відмови у стягненні 28   856,02 грн.) у справі №916/2443/19, в якій просить суд скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в частині  відмови   у стягненні   28   856,02 грн. та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги   про стягнення  28   856,02 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 22.12.2020 року, касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2019 року (в частині   відмови у стягненні 28   856,02 грн.) та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 року (в частині відмови   у стягненні 28   856,02 грн.) у справі  № 916/2443/19, залишено без руху з підстав відсутності в матеріалах касаційної скарги документу, що підтверджує сплату судового збору про, що 16.11.2020 року Південно-західним апеляційним господарським судом складено Акт «Про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта».

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22.12.2020 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, від скаржника  надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги.
Водночас, здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
За приписами п. 1 частини першої ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)   особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г)   суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частини п`ятої ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року -  2   102 грн.
У п. 1 частини першої  ст. 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у даній справі є повернення безпідставно набутого майна у вигляді 5,104 тис. куб м. природного газу та стягнення 28 856,02 грн., що становить вартість безпідставно набутого майна - природнього газу в обсязі 5,104 тис. куб. метрів, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у 2020 році - 210 200 грн.), а тому у розумінні ГПК України ця справа є малозначною. 
Водночас  п. 2 частини третьої ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначної справи, а саме: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що в силу зазначеної вище вимоги пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки відкриття касаційного провадження у  малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, залежать виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.
У той же час однією з підстав  для перегляду у касаційному порядку справи, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у тому числі, що справа №916/2443/19 становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, оскільки стосується питання  встановлення фактичних обставин при несанкціонованому споживанні природного газу, питання власника фактично отриманого з газотранспортної системи газу має виключне значення для учасників ринку природного газу.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги Акціонерного товариства   «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про те що справа має виняткове значення для учасника справи та стосується питання, яка має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не є належним чином обґрунтованими, отже, відсутні підстави для висновку про можливість відкриття касаційного провадження у цій справі, зважаючи на таке.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Касаційний господарський суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип «правової визначеності». Однак, вказана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б підпадати під дію підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає. До того ж зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судом, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі немає.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2019 року (в частині  відмови у стягненні 28  856,02 грн.) та на постанову Південно-західного  апеляційного господарського суду від 20.10.2020 року (в частині  відмови  у стягненні           28 856,02 грн.) у справі № 916/2443/19, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України,  Верховний Суд, -              
У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2019 року (в частині відмови у стягненні 28 856,02 грн.) та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 року (в частині відмови  у стягненні 28  856,02 грн.) у справі  № 916/2443/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий, суддя                                                                                 Огороднік К.М.
Судді                                                                                                          Жуков С.В.
                                                                                                                   Ткаченко Н.Г.