Постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2021 року
м. Київ
справа 686/21008/17
провадження № 51-3573 км 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                        ОСОБА_6 
засудженого                                   ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 17 січня 2020 рокуу кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017240000000178 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Пирогівці Хмельницького району Хмельницької області, проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                                   від 11 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК до покарання                   у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК. 
Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК,  та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у серпні                 2017 року, перебуваючи на земельних ділянках, одна з яких знаходиться за межами с. Черешенька, на території Нижнянської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, а інша – за межами с. Шпичинці, на території Шпичинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, зрізав з посіяних на цих ділянках рослини конопель та перевіз їх на власному автомобілі марки «VAZ21713», державний номерний знак НОМЕР_1 , до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , де потім виготовив шляхом висушування і зберігав на горищі власного будинку особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс, обіг якого заборонено, без мети збуту, (в перерахунку на суху речовину) 10 075, 21 г., що є особливо великим розміром, який було виявлено та вилучено 1 вересня                      2017 року під час санкціонованого обшуку, проведеного правоохоронними органами за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_7 .
Хмельницький апеляційний суд 17 січня 2020 року скасував вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2019 року та постановив новий вирок, згідно з яким ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено: за                  ч. 2 ст. 310 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3                       ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації належного йому майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 , маючи умисел спрямований на незаконний посів та незаконне вирощування рослин конопель                   у кількості 50  і більше рослин, з метою подальшого виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу – канабісу, обіг якого заборонено,                   в особливо великих розмірах для збуту, попередньо вибрав для своїх протиправних дій дві земельні ділянки, одна з яких розташована за межами с. Черешенька, на території Нижнянської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, власником якої є   ОСОБА_8 , а інша знаходиться за межами с. Шпичинці, на території Шпичинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, та належить ОСОБА_9 .
Потім ОСОБА_7 , у період з 18 квітня до 1 вересня 2017 року, обробивши вказані земельні ділянки, незаконно посіяв на них невстановлену кількість рослин коноплі, які незаконно вирощував, обробляв та доглядав, чим вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 310 КК.
1 вересня 2017 року під час огляду зазначених земельних ділянок працівниками поліції було виявлено та вилучено рослини коноплі в загальній кількості 8869.
В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне виготовлення та зберігання в особливо великих розмірах особливо небезпечного наркотичного засобу – канабісу, обіг якого заборонено,                 з метою збуту, у період з серпня по 1 вересня 2017 року, періодично почав приїздити на власному автомобілі марки «VAZ21713», державний номерний знак                  НОМЕР_1 , на незаконно засіяні ним земельні ділянки та зрізувати з незаконно посіяних та вирощених ним рослин конопель верхні їх частини, які перевозив на власному автомобілі до місця свого проживання, що на АДРЕСА_1 , де потім розміщав на горищі власного будинку для подальшого висушування.
1 вересня 2017 року в проміжок часу з 20:20 по 21:25 під час санкціонованого обшуку, проведеного правоохоронними органами за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_7 , в ході якого на горищі будинку було виявлено та вилучено частково висушені верхні частини рослин, ззовні схожих на рослини коноплі, загальною масою (в перерахунку на суху речовину) 10 075,21 г., що                        є особливо великим розміром та, які є особливо небезпечним наркотичним засобом – канабісом, обіг якого заборонено.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів             й особі засудженого через суворість, просять вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На їх думку, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду, надав діям ОСОБА_7 та доказам у справі неправильну оцінку, чим істотно порушив вимоги процесуального закону. Зазначають, що винуватість ОСОБА_7 на вчинення злочину саме з метою збуту наркотичних засобів не доведено та не підтверджено матеріалами провадження. Наголошують, що великий розмір перевезених наркотичних засобів не свідчить про наявність умислу на їх збут. Також звертають увагу на те, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин. Таким чином, захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 вважають, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 420  КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали касаційні скарги, просили вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.  
Прокурор ОСОБА_5 вважав доводи касаційних скарг засудженого та захисника необґрунтованими, заперечив проти їх задоволення. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судове рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Переглянувши вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, дослідивши згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку обставини, встановлені судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у матеріалах кримінального провадження достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та необхідність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 307 КК та ч. 2 ст. 310 КК. 
Такий висновок апеляційного суду достатньо вмотивований і ґрунтується на доказах, які були предметом безпосереднього дослідження суду апеляційної інстанцій, а саме показаннях самого ОСОБА_7 , даних протоколів слідчих дій, протоколів негласних слідчих розшукових дій, висновку судової експертизи, інших письмових доказах, які у своїй сукупності отримали належну оцінку апеляційного суду.
Так, в судових засіданнях місцевого та апеляційного судів ОСОБА_7 підтвердив, що дійсно в серпні 2017 року на попередньо зазначених земельних ділянках він зрізав рослини коноплі, які потім перевозив до місця свого проживання, де виготовив та зберігав особливо небезпечний наркотичний засобів – канабіс, при цьому заперечував лише мету збуту, а зазначив, що зберігав для власного вживання.
Також, відповідно до даних протоколів за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій від 2 вересня 2017 року та від 7 вересня 2017 року, які були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, ОСОБА_7 причетний до незаконних посівів нарковмісних рослин, а саме конопель, які він насіяв самостійно, вирощував та перевозив як для власного вживання, так і з метою збуту за грошову винагороду.
Згідно з висновком експерта № 1125 від 4 вересня 2017 року речовини рослинного походження, вилучені працівниками правоохоронних органів 1 вересня 2017 року             у ОСОБА_7 за місцем його проживання, є особливо небезпечним наркотичним засобом – канабісом, обіг якого заборонений, загальною масою                          в перерахунку на суху речовину 10075,21 г., що є особливо великим розміром.
Досліджені в судовому засіданні докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено.
Натомість доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на відсутність у засудженого умислу на збут наркотичних засобів дій                                           є неспроможними.
Згідно зі сталою судовою практикоюВерховного Суду, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа  сама  наркотичні  засоби або  психотропні  речовини  не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з довідкою Хмельницької ЦРЛ № 1 від 6 вересня 2017 року ( т. 1 а. с. 127)  ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, а відповідно до даних протоколу обшуку домоволодіння на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , в ході якого на горищі будинку було виявлено та вилучено частково висушені верхні частини рослини коноплі,  що є особливо небезпечним наркотичним засобом – канабісом, обіг якого заборонений,                             в особливо великому розміру, об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_7 не мав умислу на збут відсутні.   
Таким чином, дослідивши та проаналізувавши вказані докази, надавши належну оцінку кожному з них з точки зору допустимості, а їм у сукупності – з точки зору достатності, суд апеляційної інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК та ч. 2 ст. 310 КК.
Враховуючи викладене, доводи захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 про те, що останній не мав мети збуту наркотичного засобу, а лише виготовляв його для власного вживання, не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.
Безпідставними є й твердження засудженого та захисника щодо невідповідності призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності                                    та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,                  їх небезпечності та даним про особу винного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Обираючи ОСОБА_7 захід примусу, суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчинених злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким злочином, разом з цим, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, зважив на обставини, що пом`якшують покарання – визнання вини, щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу винного, зокрема те, що                  ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, має на утриманні хвору матір.  
Повною мірою врахувавши вказані обставини, апеляційний суд належно умотивувавши своє рішення, визнав їх такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, правильно призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 310 КК –                   у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточно призначив покарання                  у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає приписам статей 50, 65 КК,                          є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість, про що засуджений та захисник порушили питання у касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає.
Вирок апеляційного суду належним чином вмотивований та відповідає вимогам статей 370, 420 КПК. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
Враховуючи викладене, касаційні скарги захисника та засудженого не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 17 січня 2020 року щодо                     ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника та засудженого – без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                            ОСОБА_3