ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2021 р.           Справа№ 911/2498/18 (911/2934/20)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Отрюха Б.В.
суддів:            Полякова Б.М. 
          Грека  Б.М. 
 
cекретар судового засідання: Кучерява К.Л.
за участю представників відповідно до протоколу судового засідання від 03.03.2021 
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Преміорі» (ТОВ «Преміорі»)
на ухвалу Господарського суду Київської області від 08.12.2020 (повний текст 15.12.2020)
у справі № 911/2498/18 (911/2934/20) (суддя Наріжний С.Ю.)
за позовною заявою  приватного акціонерного товариства «Росава» (ПАТ «Росава») 
до відповідача  ТОВ «Преміорі» 
про визнання недійсним правочину боржника та стягнення коштів
у відокремленому провадженні в межах справи № 911/2498/18
за заявою     голови ліквідаційної комісії ПАТ «Росава» 
до боржника ПАТ «Росава» 
про банкрутство, 

                                               ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа                       № 911/2498/18   про банкрутство ПАТ «Росава», провадження в якій відкрите ухвалою суду від 27.11.2018.
Постановою Господарського суду Київської області від 04.12.2018 визнано банкрутом ПАТ «Росава» та відкрито ліквідаційну процедуру. 24.06.2020 ухвалою суду ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Комлика І.С.
08.10.2020 ПАТ «Росава» подало суду позовну заяву до ТОВ «Преміорі» про визнання недійсним правочину боржника та стягнення коштів.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.10.2020 відкрито провадження № 911/2498/18 (911/2934/20) за вказаною позовною заявою за правилами загального позовного провадження в межах справи № 911/2498/18 про банкрутство ПАТ «Росава».
Ухвалою Господарського суду Київської області від  08.12.2020 позовну заяву банкрута задоволено, а саме: визнано недійсним правочин щодо повернення ПАТ «Росава» на користь ТОВ «Преміорі» передплати за переробку давальницької сировини згідно договору № 1667 від 29.12.2016 в розмірі 62 630  000 грн. та стягнуто з ТОВ «Преміорі» на користь ПАТ «Росава»  62 630  000 грн. заборгованості та 4  204 грн. судового збору. 
Не погодившись з прийнятою ухвалою, апелянт звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 08.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2934/20) повністю, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Росава»  повністю.
Відповідно до витягів з протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ТОВ «Преміорі» на ухвалу Господарського суду Київської області від 08.12.2020 у справі № 911/2498/18 (911/2934/20) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Грек Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, витребувано матеріали справи №911/2498/18 (911/2934/20) та  призначено справу до розгляду на 10.02.2021.
25.01.2021 ліквідатор ПАТ «Росава» подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому арбітражний керуючий заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу Господарського суду Київської області у справі № 911/2498/18 (911/2934/20) від 08.12.2020 року без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Преміорі»  без задоволення.
03.02.2021 ТОВ «Преміорі» подало суду додаткові пояснення до апеляційної скарги.
Розпорядженням Керівника апарату суду №  09.1-08/537/21 від 08.02.2021 у зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2498/18 (911/2934/20).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя: Отрюх Б.В., судді: Поляков Б.М., Грек Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 апеляційну скаргу було прийнято до провадження вказаною колегією суддів.
10.02.2021 представник ТОВ «Преміорі» подав суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 розгляд даної апеляційної скарги було відкладено на 25.02.2021.
25.02.2021 у судовому засіданні було оголошено перерву до 03.03.2021.
У судове засідання 03.03.2021 з`явилися представники апелянта та позивача.
Колегією суддів на підставі частини сьомої статті 270 ГПК України    надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке ними реалізовано.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду обставини, наведені нижче.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обґрунтування апеляційної скарги фактично зводиться до тих обставин, що: під час прийняття оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не було з`ясовано у повному обсязі обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у ухвалі суду, не відповідають обставинам справи, а норми матеріального права застосовано судом першої інстанції неправильно; судом було помилково застосовано до даних правовідносин ст. 19, ч.1 ст. 38, ст. 41, ст. 59, ст.62 Кодексу України з процедур банкрутства; невірно визначено, що перерахування вказаних коштів ПАТ «Росава» на користь ТОВ «Преміорі» має ознаки фаудаторного правочину, укладеного з наміром ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямований на завдання школи кредиторам адже грошові кошти у сумі 62 630  000 грн. завжди являлись власністю ТОВ «Преміорі»; апелянт перерахував свої власні кошти контрагенту як передплату за переробку з давальницької сировини; жодною нормою Кодексу не передбачено утримувати або накладати мораторій на кошти, що не є власністю банкрута і ніколи нею не були.
Так, провадження у даній справі про банкрутство було відкрите 27.11.2018 та здійснювалось відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон про банкрутство).
21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII та згідно п. 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації. Таким чином в подальшому під час провадження у даній справі про банкрутство підлягають застосуванню норми Кодексу України з процедур банкрутства.
Отже, з введенням в дію 21.10.2019 Кодексу, Закон про банкрутство втратив чинність, а дія норм Кодексу розповсюджується у тому числі на правовідносини, які виникли в межах справи про банкрутство.
29.12.2016 ТОВ «Преміорі» (замовник) та ПАТ «Росава» (виконавець) укладено Договір про переробку давальницької сировини № 1667, відповідно до умов якого (п. 1.1., 1.2.) замовник зобов`язується надати виконавцю давальницьку сировину в асортименті та кількості, необхідній для виготовлення готової продукції відповідно до щомісячних заявок замовника, які є невід`ємною частиною даного договору, оплатити переробку давальницької сировини та прийняти готову продукцію. Виконавець зобов`язується прийняти сировину, переробити її в готову продукцію та поставити готову продукцію замовнику відповідно до заявок. 
27.11.2018 ухвалою Господарського суду Київської області було відкрито провадження у справі про банкрутство ПАТ «Росава».
04.12.2018  Постановою Господарського суду Київської області визнано банкрутом ПАТ «Росава» та відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває на даний час.
Як вбачається з виписок з банківських рахунків ПАТ «Росава» в ПАТ «КБ «Акордбанк» та КФ АТ «Місто Банк», Банкрутом в період з 07.02.2019 до 20.03.2020 було перераховано на користь апелянта грошові кошти на загальну суму 62  630  000 грн., з призначенням платежу «повернення передплати за переробку з давальницької сировини згідно договору № 1667 від 29.12.2016».
Отже, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, перерахування вказаних вище грошових коштів ПАТ «Росава» на користь ТОВ «Преміорі» у сумі 62  630  000 грн. відбулось під час здійснення провадження у справі, зокрема під час ліквідаційної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 статті 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 38 Закону про банкрутство було визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Кодексу, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Закону про банкрутство та ст. 41 Кодексу, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій.
За змістом статті 62 Кодексу, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси. Аналогічні за змістом приписи містились в ст. 42 Закону про банкрутство. При цьому, черговість задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство була визначена статтею 45 Закону про банкрутство, а на даний час врегульована ст. 65 Кодексу.
Частиною 1 ст. 20 Закону передбачено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Згідно з ч. 1 статті 42 Кодексу, правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Отже, ст. 20 Закону та ст. 42 Кодексу регулюють відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в так званий «підозрілий» період до відкриття провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство. Вказані статті визначають підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.
Так, особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року (згідно Закону про банкрутство) та трьох років (згідно КУзПБ), що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.
Період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними (ст. 20 Закону про банкрутство та ст. 42 Кодексу).
Вказана правова позиція щодо правильного застосування норми права висловлена Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 у справі № 04/01/5026/1089/2011, від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, від 23.04.2019 у справі № 19/5009/2383/11, від 30.01.2019 у справі № 910/7827/17.
Такий Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство (а з 21.10.2019 - Кодексу) загалом і за змістом зазначених норм статей 20 Закону і 42 Кодексу, вони є спеціальними по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ці норми передбачають додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.
Як доцільно зауважено судом першої інстанції, наведена правова позиція також викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14.
Судом першої інстанції встановлено, а судом апеляційної інстанції перевірено, що розмір грошових вимог кредиторів становить 9 923 959 253, 20 грн. В ході здійснення досудової ліквідаційної процедури ліквідаційною комісією виявлено активи Боржника на загальну суму 762 111 192 грн., в той час, згідно проміжного ліквідаційного балансу станом на 04.07.2018 активи Боржника складали 3 372 203 000 грн., тоді як зобов`язання становили 18 711 869 000 грн., отже збиток товариства складав 16 876 750 000 грн.
Під час здійснення аналізу фінансового становища ПАТ «Росава», за наслідком інвентаризації майна Боржника, його оцінки та аналізу кредиторських зобов`язань підприємства, ліквідаційною комісією було виявлено те, що майна Боржника недостатньо для погашення всієї кредиторської заборгованості, що стало підставою для визнання боржника банкрутом згідно постанови суду у даній справі від 04.12.2018.
Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перерахування грошових коштів ПАТ «Росава» на користь ТОВ «Преміорі» у сумі 62 630  000 в період з 07.02.2019 до 20.03.2020 з призначенням платежу «повернення передплати за переробку з давальницької сировини згідно договору № 1667 від 29.12.2016» відбулось під час здійснення ліквідаційної процедури, що є порушенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, передбаченого ст. 19 Закону та ст. 41 Кодексу та порушенням черговості задоволення вимог кредиторів, визначеної ст. 45 Закону та ст. 65 Кодексу.
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що вказані вище обставини щодо фінансового становища ПАТ «Росава», обсягу його активів та розміру кредиторської заборгованості, факт перебування Боржника з 04.12.2018 в судовій процедурі ліквідації, свідчать про те, що перерахування вказаних грошових коштів в період з 07.02.2019 по 20.03.2020 з порушенням мораторію на задоволення вимог кредиторів та черговості задоволення вимог кредиторів, має ознаки фраудаторного правочину, укладено з наміром ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямований на завдання шкоди кредиторам.
За таких обставин, правочин щодо повернення ПАТ «Росава» на користь апелянта передплати за переробку давальницької сировини згідно договору № 1667 від 29.12.2016 в розмірі 62 630  000 грн. підлягає визнанню недійсним в силу спеціальних підстав, передбачених ст. 42 Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
За змістом ч. 3 ст. 42 Кодексу, у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Отже, на підставі наведених норм, апелянт зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси ПАТ «Росава» перераховані Банкрутом в період з 07.02.2019 по 20.03.2020 з порушенням мораторію на задоволення вимог кредиторів та черговості задоволення вимог кредиторів грошові кошти у сумі 62 630  000 грн.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.07.2020 та 27.07.2020 ліквідатор Банкрута звертався до відповідача з вимогами від 10.07.2020 № 10/07-02 та від 24.07.2020 № 24/07-06 про повернення зазначених коштів, однак вказані вимоги залишені відповідачем без реагування та задоволення. 
Як вбачається з матеріалів справи, докази повернення ТОВ «Преміорі» на користь ПАТ «Росава» грошових коштів у сумі 62  630  000 грн. відсутні.
З урахуванням наведеного, Господарський суд Київської області дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.
Разом з тим, колегія суддів вбачає за можливе зазначити, що посилання апелянта на те, що Кодексом не передбачено утримувати або накладати мораторій на кошти, що не є власністю банкрута і ніколи нею не були, є безпідставними, оскільки відповідно до статті ст. 62 Кодексу, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси. 
Крім того, апелянт вказує на своє право на повернення грошових коштів (авансу) у розмірі 62 630  000 грн., при тому, що не заявив вимоги до банкрута в ліквідаційній процедурі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями  269,  275, 281 - 284 ГПК України, Кодексом України з процедур банкрутства,  Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Преміорі» залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Господарського суду Київської області від 08.12.2020 у справі № 911/2498/18 (911/2934/20)  залишити без змін.
3.          Матеріали справи № 911/2498/18 (911/2934/20) повернути до Господарського суду Київської області. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено  статтею 287 ГПК України.
Повний текст постанови підписано 12.03.2021. 

Головуючий суддя                                                            Б.В. Отрюх 

Судді                                                                                Б.М. Поляков

                                                                                Б.М. Грек