22-ц/804/184/21 
                                                                                265/3034/19 
                                               
                                                                            Єдиний унікальний номер 265/3034/19
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/184/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

03 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.
     за участю секретаря Сидельнікової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2020 року у складі суду Адамової Т.С., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради про визнання незаконної відмови щодо зняття з реєстрації осіб та зобов`язання зняти з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
13 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради про визнання незаконної відмови щодо зняття з реєстрації осіб та зобов`язання зняти з реєстрації. 
Позовна заява мотивована тим, що він звернувся із заявою до Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб з питання зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрованих у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Проте йому було відмовлено у знятті з реєстрації вказаних осіб на підставі абз. 2 п. 11 Постанови КМУ № 207 від 02 березня 2016 року. Зареєстровані особи є родичами колишнього власника квартири. Наразі власником вищевказаної квартири є позивач.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження зазначених ним обставин у позовній заяві, а саме, у позовній заяві позивачем зазначено, що він є власником квартири  АДРЕСА_2 , проте доказів на підтвердження зазначених обставин ним не надано. Крім того, відсутня відмова відповідача щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що саме є предметом даного позову, а також не підтверджено факту звернення позивача з відповідною заявою до відповідача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Особи, які були заявлені в позові для зняття з реєстрації мешкали в зазначеній квартирі, як родичі колишнього власника квартири і на цій підставі були там зареєстровані. Договору про право користування квартирою особи не мають, а тому вони не мають ніяких прав на користування спірною квартирою, яка належить на праві власності позивачу. Фактично, позивач не може користуватися вказаною квартирою, чим порушуються його права як власника. 
Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтвердженням чого   є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомили.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд  вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.  
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Звертаючись до суду з вказаними вимогами позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження зазначених ним обставин.
Так, у позовній заяві позивач посидається, що він є власником квартири  АДРЕСА_2 , проте доказів вказаного не надано.
Відсутня відмова відповідача щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що ставить під сумнів факт звернення позивача до відповідача з відповідною заявою.
До позовної заяви надана заява позивача ОСОБА_1 на ім`я директора Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 10 травня 2019 року про його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , із позначкою на зворотному боці про відмову в цьому.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Правовідносини про захист яких звернувся позивач регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" (далі - Правила)
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.
За таких обставин, правильними є висновки суду першої інстанцій про відмову в позові з тих підстав, що заявлена у цій справі вимога про зняття з реєстраційного обліку місця проживання осіб  у вказаному позові не може бути задоволена у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), вимог про що позивачем не заявлено.
Вказані висновки в повній мірі узгоджуються  з позицією  Верховного Суду висловленій в постанові від 14 травня 2020 року у справі № 336/1773/17.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До позовної заяви ОСОБА_1 у якості доказу надає лише заяву про реєстрацію його місця проживання від 10.05.2019 року, що нічим не підтверджує факт звернення до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а тому дає підстави вважати відсутнім факт звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою про зняття з реєстрації громадян, а як наслідок відсутність факту відмови з боку відповідача у знятті з реєстрації вказаних осіб. 
За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2021 року.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Касаційна скарга подається безпосередньо до  суду касаційної інстанції.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         В.М. Барков

          М.Ю.Лопатіна