УХВАЛА

22 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/2354/20
адміністративне провадження № К/9901/2469/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової    Р.Ф., 
перевіривши касаційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року 
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року 
у справі № 420/2354/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія Юніон Груп»
до Одеської митниці Держмитслужби
про визнання протиправними та скасування рішень, 
ВСТАНОВИВ:
21 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15  липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21  грудня 2020 року у справі № 420/2354/20, предметом спору у якій є визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості №  UA500030/2020/000006/2 від 18 лютого 2020 року; визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №  UA500030/2020/00019 від 18 лютого 2020 року.
У касаційній скарзі Одеська митниця Держмитслужби зазначає, що «…відповідно до пункту 1 частини 2 статті 389 КАС України судом апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду, зроблені зокрема у справах №К/9901/14498/18, №К/9901/47618, №К/9901/4863/18, №К/9901/12417/18, №К/9901/14824/18, №К/9901/50782/18.
На підставі пункту 3 частини 2 статті 389 КАС України прошу відкрити касаційне провадження у справі № 420/2354/20 у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи» (аркуш 3 касаційної скарги).
Разом з тим відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що Одеською митницею Держмитслужби у касаційній скарзі не зазначені підстави касаційного оскарження відповідно до пунктів 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини другої статті 389 КАС України як на підставу касаційного оскарження є недоречним, оскільки частина друга статті 389 КАС України не містить пункту 3, а стаття 389 КАС України регулює розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 420/2354/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія Юніон Груп» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                                         Р.Ф. Ханова