Номер провадження: 22-ц/813/3945/21 
Номер справи місцевого суду: 522/5980/16-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                        Ющак А.Ю.,
представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Грушанського А.В.,
представника АТ «Райффайзен Банк Аваль»- Звєзділіної-Полішко А.Д.,
відповідача та третьої особи – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою,
встановив:

06.04.2016 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулося Публічне акціонерне товариство (далі – ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0054/73/74571 від 14.05.2007 року у розмірі 32 723,32 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку (23.02.2016 року) 884 004,35 грн.
В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_2 , про визнання договору поруки від 14.05.2007 року припиненим.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2019 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0054/73/74571 від 14.05.2007 року у розмірі 32723,32 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку (23.02.2016 року) 884004,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового забору у розмірі 6630,04 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року , та просить постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити, а його зустрічні позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначене на 24.03.2021 року, на 11.00 год., з`явились апелянт ОСОБА_1 – адвокат Грушанський А.В., представник АТ «Райффайзен Банк Аваль»- Звєзділіна-Полішко А.Д., а також відповідач та третя особа – ОСОБА_2 , заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду через свого представника – адвоката Грушанського А.В. (т.2, а.с.45-52).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», в подальшому назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство, а потім на Акціонерне товариство (далі – АТ) «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №014/0054/73/74571. 
Відповідно до п. 1 Кредитного договору позичальнику ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 33 000 доларів США, строком на 72 місяці, тобто по 14 травня 2013 р. (далі – Кредитний договір), (т.1, а.с.15-20). За змістом п.1.4 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом склала 13,5 % річних. Кредит наданий на умовах його строковості, забезпеченості, повернення та плати за користування.
Також Кредитним договором було встановлено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії кредитного договору згідно Графіку. За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту. Платіж рівними частинами розраховується таким чином, щоб усі щомісячні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії договору.

Свої зобов`язання перед позичальником за Кредитним договором Банк виконав, надавши ОСОБА_2 кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 14 травня 2007 року був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель ОСОБА_1 на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по борговим зобов`язанням позичальника ОСОБА_2 , а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором (далі – Договір поруки), (т.1, а.с.54-56).
При цьому, відповідно до п.3.1 Договору поруки сторони договору встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов`язань.

22 квітня 2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1, якою збільшено строк користування кредитними коштами на 6 календарних місяців (т.1, а.с.41-42).
03.10.2011 року між сторонами була укладена додаткова угода № 2, згідно якої строк кредиту збільшено на 43 місяці, до 14 травня 2017 року (т.1, а.с.47-49).

В свою чергу відповідач і поручитель ОСОБА_1 дав свою письмову згоду на укладення цієї даної додаткової угоди (т.3, а.с.49).

Однак, у зв`язку з тим, що позичальник не належним чином виконувала свої зобов`язання, станом на 23.02.2016 року загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_2 за Кредитним договором №014/0054/73/74571 від 14.05.2007 року перед Банком, склала 32 723,32 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 884 004,35 гривень, яка складається із заборгованості:
-        23249,73 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 628079,99 грн. – заборгованість за кредитом.
-        9473,59 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 255 924,36 грн. – заборгованість за відсотками.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Крім того, суд зазначив, що відповідно до ст.ст. 526, 530, 536, 546, 553, 554, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. При цьому, суд правильно вказав, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Разом з тим, ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

При цьому, як було вказано вище, суд встановив, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повністю виконав свої зобов`язання по Кредитному договору, а відповідач ОСОБА_2 порушувала свої обов`язки, у зв`язку з чим позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 , а також до поручителя ОСОБА_1 , який несе солідарну відповідальність по Кредитному договору, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 , то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його необґрунтованість, виходячи з наступних обставини.

У відповідності до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. 

Проте, як було вказано вище, поручитель ОСОБА_3 дав свою письмову згоду на зміну умов Кредитного договору, про що свідчить його підпис в додатковій угоді № 2 від 03 жовтня 2011 року (т.2, а.с. 49) і як наслідок свідчить про неможливість застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Також слід зазначити, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК України). 
У разі пред`явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку і строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.
Відповідно до п.24 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин», при вирішенні спорів про визнання поруки припиненою, суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. 
Таким чином, якщо кредитним договором не визнано інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку з застосуванням права на повернення кредиту достроково (згідно з внесеними змінами від 07.02.2014 року).

Так, як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2015 року на адресу ОСОБА_1 заказною кореспонденцією з повідомленням був направлений лист - вимога про виконання грошових зобов`язань за договором поруки (т.1, а.с.61).

Аналогічний лист-вимога був направлений в той же день і боржнику ОСОБА_2 (т.1, а.с.58).
Оскільки з позовними вимогами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось 06.04.2016 року, то перебачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк не збіг, а тому порука не може бути визнана припиненою, як того вимагав ОСОБА_1 в зустрічному позові, та обгрунтовує свою апеляційну скаргу (т.1, а.с.114-116, 227-230).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 02.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра