ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2021 року 
м. Харків
Справа № 643/8978/20 
Провадження № 22-ц/818/587/21 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 3 вересня 2020 рокуу складі судді Харченко А.М.,
установив:
П`ятого червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, після виправлення якого 16 червня 2020 року (а.с. 30-35) просила стягнути з  ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше мінімального розміру аліментів, установленого законодавством України, до досягнення сином двадцяти трьох років.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 30.04.1999 по 28.05.2020 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останній рік до розірвання шлюбу, позивач з дітьми проживає окремо від відповідача, з дітьми відповідач спілкується доволі рідко. ОСОБА_3 навчається у Харківському національному університеті радіоелектроніки на 4 курсі денної форми навчання на контракті. Вартість навчання складає 10 000 грн на рік. ОСОБА_1 знаходиться у скрутному матеріальному становищі та не має можливості самостійно сплачувати усі витрати, які пов`язані з утриманням сина. ОСОБА_2 відмовив позивачу в наданні допомоги в утриманні сина, оскільки син повнолітній та має сам заробляти собі на життя. Відповідач є матеріально забезпеченою людиною, отримує стабільний дохід, довгий час займається підприємницькою діяльністю, має у власності об`єкти нерухомого майна, тому може надавати сину матеріальну допомогу. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2020 рокупозов ОСОБА_1 задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання у Харківському національному університеті радіоелектроніки, починаючи з 05.06.2020, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 23-ьох років. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 840 грн. 80 коп. 
Рішення суду мотивоване тим, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у Харківському національному університеті радіоелектроніки. З посиланням на статті 191, 199, 200 Сімейного кодексу України (надалі СК України) суд визнав обґрунтованим стягнення з батька 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на утримання повнолітнього сина. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушив норми матеріального та процесуального права. А саме, суд не врахував, що на час розгляду справи ОСОБА_4 не продовжував навчання у Харківському національному університеті радіоелектроніки, а лише здавав екзамени для продовження навчання для отримання рівня магістра. На час подання апеляційної скарги ОСОБА_4 зарахований на бюджетну форму навчання з 01.10.2020, тому додаткових фінансових витрат на освіту не понесе. ОСОБА_1 підтвердила, що перші чотири роки навчання їх сина у вищому навчальному закладі оплачувалися відповідачем у справі, чим був порушений баланс участі обох батьків в утриманні дітей. ОСОБА_4 проживає окремо від позивача, має власну сім`ю, роботу та заробіток. Покладення не передбаченого законом покриття витрат позивача відповідачем порушить права його неповнолітніх дітей на утримання. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , не досліджував наявності у ОСОБА_2 можливості надавати матеріальну допомогу сину, не врахував визнання позивачем щомісячної сплати відповідачем 20 000 грн на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Рішення суду першої інстанції належним чином не мотивоване. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що діючий СК України не пов`язує можливість чи неможливість стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, з навчанням на бюджетній чи контрактній основах. Визначені відповідачем строки подачі документів для здобуття вищої освіти та строки зарахування на навчання у 2020 році змінені наказом Міністерства освіти і науки України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Оскаржуваним рішенням суду аліменти стягнуті на період навчання, тому період навчання, його тривалість контролюється в межах процедури виконавчого провадження і не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Суди зобов`язані враховувати додаткові витрати повнолітніх доньки/сина при визначенні розміру аліментів, оскільки СК України не встановлює самостійного, окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у витратах на дочку, сина. ОСОБА_1 заперечує проти врахування судом довідки про працевлаштування ОСОБА_4 , оскільки довідка видана відповідачем у справі, ОСОБА_2 , не містить даних про розмір доходу ОСОБА_4 . Праця осіб за трудовим договором в позанавчальний час не є роботою за сумісництвом. Оплата відповідачем вартості навчання сина під час навчання для здобуття рівня «бакалавра» не впливає на обов`язок батька сплачувати аліменти. Наявність у відповідача неповнолітніх дітей була врахована судом при зменшенні заявленого в позові розміру аліментів з ј частини від всіх видів доходу (заробітку) до 1/6 частини. 
У відповіді на відзив ОСОБА_2 не погоджується із доводами відзиву на апеляційну скаргу і наполягає на тому, що станом на час ухвалення оскаржуваного рішення у справі від 03.09.2020 ОСОБА_4 у вищому навчальному закладі не навчався. Його зарахування на навчання на магістерському рівні відбулося 11.09.2020, а саме навчання почалося 01.10.2020. Посилання на можливість контролю періоду і тривалості навчання під час здійснення виконавчого провадження за рішенням про стягнення аліментів суперечить як Сімейному кодексу України, так і Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 не заперечує, що відповідач працевлаштував сина та сплачує йому заробітну плату, дозволяючи не залежати від позивача. ОСОБА_1 просить стягувати аліменти на свою користь, а не на картку сина ОСОБА_4 , що також підтверджує її бажання отримувати матеріальне забезпечення за рахунок ОСОБА_2 . 
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню..
Як установлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспортів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 09.06.2020 (а.с. 5, 16, 27). Доказів того, що ОСОБА_4 не мешкає разом з ОСОБА_1 апелянт ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надав. 
З довідки Харківського національного університету радіоелектроніки № 3658 від 02.06.2020 вбачається, що ОСОБА_4 навчається на 4 курсі , ХІУКІ-16-2 факультету комп`ютерної інженерії та управління (а.с. 15). З листа того ж університету № 5216 ВІД 02.10.2020, наданого на адвокатський запит, вбачається, що наказом № 1164Ст від 11.09.2020 ОСОБА_4 зарахований на перший курс другого (магістерського) рівня вищої освіти денної бюджетної форми навчання Харківського національного університету радіоелектроніки (а.с. 110).
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6?1296цс15, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 766/12242/16-ц (провадження № 61-35731св18), від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 (провадження № 61-20178св18).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1,2 ст.77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
В матеріалах справи відсутні достатні та належні докази, які б підтверджували джерела та розмір доходу, який отримує ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надана апелянтом довідка № 7 від 24.09.2020 про те, що з 12.08.2020 ОСОБА_4 працює у ФОП ОСОБА_2 на посаді менеджера зі збуту, не містить інформації щодо розміру отримуваного ОСОБА_4 доходу. Колегія суддів ураховує, що довідка складена самим апелянтом як працедавцем і містить лише його підпис. Інших доказів, які б у сукупності давали змогу дійти безсумнівного висновку про працевлаштування ОСОБА_4 та достатність його доходу для забезпечення власних потреб, матеріали справи не містять. Отже, колегія суддів уважає доведеною потребу ОСОБА_4 у наданні йому матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання. 
Посилання апелянта на те, що він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судовим наказом від 15.06.2020 у справі № 643/8984/20 з нього на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) (а.с. 105) і не доведена достатність його доходу для матеріальної допомоги повнолітньому сину. ОСОБА_2 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надав довідки про розмір свого доходу, тому саме лише стягнення з нього аліментів на неповнолітню доньку не може свідчити про недостатність його доходу для матеріальної допомоги сину. 
Відповідно до вимог ст. 182 СК України колегія суддів ураховує наявність у відповідача у власності численних об`єктів нерухомості та реєстрацію його фізичною особою-підприємцем (а.с. 11-13, 17-24).
Посилання апелянта на те, що перші чотири роки навчання сина оплачувались особисто ОСОБА_2 , чим порушена пропорційність участі кожного з батьків в утриманні дитини, колегією суддів не враховуються. Матеріалами справи доведено, що шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірваний 28.05.2020 (а.с. 10). Кошти за перші чотири роки навчання ОСОБА_4 сплачувались ОСОБА_2 в період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , тобто відповідно до ст. 60 СК України зазначені кошти були спільним майном подружжя. І їх сплата одним із подружжя не може вважатися ухиленням іншого з подружжя від участі в утриманні сина. 
Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що ОСОБА_2 не довів відсутності в ОСОБА_4 необхідності в отриманні матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання та відсутності можливості надавати таку допомогу. Але оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів на ОСОБА_4 не врахував стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, а також не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази витрат ОСОБА_4 на проїзд до інституту, придбання підручників, їжі, утримання житла, суд уважає, що стягнутий розмір аліментів – 1/6 частина від всіх видів доходу (заробітку) є завищеним. І стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання у Харківському національному університеті радіоелектроніки, починаючи з 05.06.2020, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 23-ьох років.
Стосовно того, що на час ухвалення рішення суду від 03.09.2020 ОСОБА_4 у вищому навчальному закладі не навчався, колегія суддів відзначає, що рішенням суду аліменти стягнуті з 05.06.2020. В матеріалах справи міститься довідка № 3658 від 02.06.2020, відповідно до якої ОСОБА_4 є студентом четвертого курсу Харківського національного університету радіоелектроніки і довідка є дійсна до 30.06.2020 (а.с. 15). Якщо до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років його навчання з 05.06.2020 припинялося, а потім поновлювалося, то колегія суддів погоджується з ОСОБА_1 в тому, що зазначені обставини мають бути враховані під час здійснення виконавчого провадження. Але не можуть свідчити про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. 
Стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на користь його матері, позивача у справі, відповідає вимогам ч.3 ст. 199 СК України і не може свідчити про бажання ОСОБА_1 отримувати матеріальне забезпечення від ОСОБА_2 на свою користь. 
Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції від 03.09.2020 – зміні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2020 року змінити в частині визначення розміру аліментів.
Визначити розмір аліментів, стягнутих з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, - 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання у Харківському національному університеті радіоелектроніки, починаючи з 05.06.2020, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова
Судді О.В. Маміна
Н.П. Пилипчук