Справа № 132/3690/20
Провадження № 22-ц/801/358/2021
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року	Справа № 132/3690/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.
За участі: представника позивача – адвоката Мельника Ю. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Агро»
на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Агро» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Агро» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Трак», Державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко Оксани Василівни про скасування рішення державного реєстратора, визнання договору оренди землі недійсним, визнання укладеною додаткової угоди, 
Ухвалу постановила суддя Ставнійчук С. В.
Ухвалу постановлено у м. Калинівці Вінницької області
Повний текст ухвали складено 18 листопада 2020 року,

Встановив:
16 листопада 2020 року ТОВ «Лан-Агро» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Агро Трак», Державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко О. В., в якому просить скасувати рішення державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко О. В., яке датоване 11 червня 2019 року, з індексним номером 47299194, в частині державної реєстрації прав припинення права оренди земельної ділянки площею 1,7043 га з кадастровим номером 0521686300:06:000:0146, що знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, за ТОВ «Лан-Агро»; визнати недійсним укладений 02 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро Трак» договір оренди землі площею 1,7043 га з кадастровим номером 0521686300:06:000:0146, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, що був зареєстрований за рішенням державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області від 11 липня 2019 року, індексний номер 47721362; визнати укладеною додаткову угоду від 05 квітня 2019 року до договору оренди землі № 47 від 02 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лан-Агро», предметом якої є оренда земельної ділянки площею 1,7043 га з кадастровим номером 0521686300:06:000:0146.
Одночасно із позовною заявою позивач ТОВ «Лан-Агро» подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 1,7043 га із кадастровим номером 0521686300:06:000:0146, що знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області та належить на праві власності ОСОБА_1 .
Заяву позивач обґрунтував тим, що у разі невжиття зазначених заходів забезпечення позову дії відповідачів унеможливлять в повній мірі виконання рішення суду та застосування обраного позивачем ефективного способу захисту порушених прав, зокрема здійснити дії, пов`язані із припиненням права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «Агро Трак» та поновленням порушеного права позивача шляхом державної реєстрації можливого рішення про задоволення позову у державному реєстрі прав з метою поновлення права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «Лан-Агро». У разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачі матимуть змогу в будь-який момент та необмежену кількість разів укладати та реєструвати правочини, предметом яких буде користування спірною земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач буде змушений щоразу збільшувати позовні вимоги, а можливо й подавати нові аналогічні позови. Крім того, вважає, що на момент задоволення позову та набрання рішенням законної сили щодо оскаржуваного договору оренди землі від 02 липня 2019 року є ймовірність та можливість існування іншого не оскарженого, але укладеного та зареєстрованого правочину між відповідачами або з третьою особою щодо користування спірною земельною ділянкою. 
Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року у задоволенні заяви ТОВ «Лан-Агро» про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Лан-Агро», пославшись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 1,7043 га із кадастровим номером 0521686300:06:000:0146, що знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області та належить на праві власності ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що висновок суду про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами та виходить за межі позовних вимог і може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 є безпідставним. Судом не враховано, що у разі задоволення позову та визнання недійсним договору оренди землі від 02 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро Трак», а також визнання укладеною додаткової угоди від 05 квітня 2019 року до договору оренди землі № 47 від 02 лютого 2009 року, це буде безумовною підставою для внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, що в свою чергу після вчинення таких дій свідчитиме про виконання рішення суду, застосування позивачем обраного ефективного способу захисту порушених прав, а також вчинення дій по поновленню порушених прав позивача. Проте, це буде неможливим у разі вчинення відповідачами дій по розірванню оскаржуваного договору та внесення відповідних записів про це до Державного реєстру прав під час розгляду цієї справи, оскільки не буде що скасовувати у Державному реєстрі прав на виконання рішення суду, і замість оскаржуваного договору відповідачі можуть укласти будь-який інший договір щодо прав користування спірною земельною ділянкою, чинність якого судом не буде скасовано, що може призвести до необмеженої кількості судових справ. Крім того, відсутні реальні підстави вважати, що обрані позивачем заходи забезпечення позову можуть спричинити збитки (негативні наслідки) відповідачам, враховуючи, що такі заходи забезпечення позову не обмежують можливість користуватись спірною земельною ділянкою й відповідно отримувати від неї дохід. Щодо розпорядження спірною земельною ділянкою відповідачем ОСОБА_1 , то чинне законодавство містить заборону на її відчуження, і він не може використовувати свою земельну ділянку, оскільки згідно записів із Державного реєстру прав ділянка знаходиться в оренді у відповідача ТОВ «Агро Трак».
Відповідачі відзиви на апеляційну скаргу не надали.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ТОВ «Агро Трак», відповідач державний реєстратор Білієнко О. В. у судове засідання не з`явилися
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали оскарження ухвали про забезпечення позову, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб не є співмірним із заявленими позовними вимогами і виходить за межі позовних вимог та може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 , оскільки власнику обмежується можливість розпоряджатися та використовувати належне йому майно.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2).
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії (п. 2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання (п. 4).
Згідно роз`яснень у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а таке рішення може бути постановлене тільки відповідно до заявлених позовних вимог. 
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Як слідує із матеріалів справи ТОВ «Лан-Агро» звернулось до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко О. В. від 11 червня 2019 року, з індексним номером 47299194, в частині державної реєстрації прав припинення права оренди земельної ділянки площею 1,7043 га з кадастровим номером 0521686300:06:000:0146, що знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, за ТОВ «Лан-Агро»; визнати недійсним договір оренди землі, укладений 02 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро Трак», щодо зазначеної спірної земельної ділянки, що був зареєстрований за рішенням державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області від 11 липня 2019 року, індексний номер 47721362 та визнати укладеною додаткову угоду від 05 квітня 2019 року до договору оренди землі № 47 від 02 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лан-Агро», предметом якої є оренда земельної ділянки площею 1,7043 га з кадастровим номером 0521686300:06:000:0146.
У заяві про забезпечення позову позивач просив заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, пославшись на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачі матимуть змогу в будь-який момент та необмежену кількість разів укладати і реєструвати правочини, предметом яких буде користування спірною земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач буде змушений щоразу збільшувати позовні вимоги, а можливо й подавати нові аналогічні позови; а також на момент задоволення позову та набрання рішенням законної сили щодо оскаржуваного договору оренди землі від 02 липня 2019 року є ймовірність та можливість існування іншого не оскарженого, але укладеного і зареєстрованого правочину між відповідачами або з третьою особою щодо користування спірною земельною ділянкою, що унеможливить реалізацію ефективного способу захисту прав позивача та виконати рішення суду у разі задоволення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд зобов`язаний гарантувати усім особам, які беруть участь у справі, реальну можливість захистити свої права. Суд повинен оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх адекватності, забезпечення збалансованості інтересів сторін, недопущення порушення прав, законних інтересів інших осіб, учасників процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Проте, заява позивача про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки обґрунтована лише припущеннями щодо можливих дій відповідачів у справі та не обґрунтовується належними і допустимими доказами в розумінні статей 76-80 ЦПК України. Норми цивільного процесуального права зобов`язують учасників справи доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.
Крім того, обраним позивачем способом забезпечення позову грубо порушуються права власника земельної ділянки ОСОБА_1 у праві володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги позивача обґрунтовуються обставинами, що є ідентичними обставинам, якими позивач обґрунтовував заяву про забезпечення позову. Таким доводам суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку, що відобразив в оскаржуваній ухвалі.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та на правильний висновок суду першої інстанції не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Агро» залишити без задоволення.
Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин  	
  	В. В. Сопрун  	

Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2021 року