Справа № 456/4942/19                                Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М. 
Провадження № 22-ц/811/1922/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Іванова О.О.
З участю представника позивача Гнатишака О.В.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

18.12.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 27.10.2009 року у розмірі 21 225,91 грн. станом на 31.10.2019 року, яка складається із таких сум: 
-1 893,08 грн.-заборгованість за кредитом;
-15 597,90 грн.-заборгованість за відсотками за користування кредитом;
-2247,98 грн. заборгованість за пенею;
-500 грн. штраф (фіксована частина);
-986 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2020 року позовні вимоги Банку задоволено частково.
Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в сумі 1 893,08 грн. та судові витрати по справі в сумі 1 921,00 грн., а всього - 3 814,08 грн.
В решті позову відмовлено.
Заочне рішення суду оскаржив позивач в особі представника ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням в частині відмови у позові, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що підписавши заяву-анкету, відповідач відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК приєдналася до запропонованого банком договору, який відповідно до ст.633 ЦК є публічним, а відтак відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних відносин між сторонами та відсутність заборгованості. Звертає увагу, що позивач разом з Анкетою-заявою позичальника надав суду копію довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем, в якій визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 2,5%, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені та штрафів. Відтак, сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору. Ухвалюючи рішення, суд не врахував зазначену довідку , не встановив фактичні обставини справи, чим порушив норми матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
Відповідач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоч повідомлялася судом за відомою і наданою нею адресою, а тому вважається належно повідомленою.
Згідно ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 27.10.2009 року відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву б/н, отримала у АТ «Приватбанк» кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000.00 грн.
У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 27.10.2009 року станом на 31.10.2019 року становить 21 225,51 грн. із яких: 1 893,08 грн. заборгованість за кредитом; 15 597,90 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 247,98 грн.-заборгованість за пенею, а також штрафи: 500,00 грн.-штраф (фіксована частина), 986,95 грн. штрафй (процентна складова).
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_1 фактично отриману суму кредитних коштів 1 893,08 грн.
В іншій частині позовних вимог суд відмовив, зазначивши у рішенні, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідач та погодилася і ознайомилася з ними. Наявна в матеріалах справи Довідка про умови кредитування не може слугувати доказом узгодження між сторонами умов кредитування та відповідальності позичальника у разі їх порушення, оскільки така підписана лише позичальником.
Із висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими сторони обмінялися. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язанняза кожний день прострочення виконання.
У анкеті-заяві позичальника від 27.10.2009 року процентна ставка не зазначена. Крім цього, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Однак, у Довідці про умови кредитування від 27.10.2009 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5%, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.14). Зазначена довідка підписана особисто позичальником ОСОБА_1 ..
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник та яку суд вирішив правомірно стягнути) , стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Стягуючи фактично отримані кошти, суд першої інстанції, керуючись ст.530 ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, на яку суд підставно посилався у цій частині.
Щодо стягнення інших сум, суд зазначив, що банком не доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, що не відповідає наданим позивачем доказам.
Із долученої до анкети-заяви Довідки про умови кредитування чітко вбачається, що позивач підписала таку, відповідно, ознайомлена із умовами кредитування, а відтак, зазначені суми підлягають стягненню.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Банк, будучи у статусі позивача, надав суду докази отримання кредиту та умови на яких кредит надавався. Відповідач по справі, знаючи про непогашені грошові кошти банку, не тільки не цікавилася про їх погашення чи суму боргу, але і не з`являлася в судові засідання з метою надати докази протилежного або погодитися з позовом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у частині позовних вимог, дійшов помилкового висновку, що банком не доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, оскільки належним чином не досліджено надані банком докази щодо видачі відповідачу ОСОБА_1 кредиту, користування нею кредитними коштами, що доведено доданим до справи Розрахунком заборгованості. Така правова позиція Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 382/327/18-ц).
Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.п.1, 2; 375; 376 ч.1 п.п.3,4; 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2020 року скасувати в частині відмови у позовних вимогах.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Договором б/н від 27.10.2009 року в розмірі 21 255,91 грн., яка складається із:
-15 597,90-заборгованість по відсотках за користування кредитом;
-2 247,98-заборгованість за пенею;
-500 грн.-штраф (фіксована частина);
-986,95 грн.- штраф (процентна складова) та судові витрати по справі в сумі 2 881,50 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк