ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2021 року
м. Харків
Справа № 644/1566/19
Провадження № 22-ц/818/488/21 
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Хорошевського О.М.
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря Пузікової Ю.С.
Учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурна Дар`я Вікторівна 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року, постановлене суддею Саркісян О.А., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурна Дар`я Вікторівна про розірвання договору довічного утримання,
УСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_3  звернувся до суду з позовом в якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 04.08. 2018 року між ним та ОСОБА_2 , посвідчений 04.08.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В., за реєстровим номером №459 та скасувати заборону на квартиру АДРЕСА_1 , накладену 04.08.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В., за реєстровим номером №460.. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач після отриманої травми у березні 2018 року став прикованим до ліжка і інвалідного візку та не може без сторонньої допомоги та догляду впоратись, тому що знаходиться у безпорадному стані. 04.08.2018 року він з відповідачем уклали договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В., згідно якого відповідачка зобов`язалась повністю утримувати позивача, забезпечувати його, щоденним триразовим калорійним харчуванням, доглядом, надаючи йому все необхідне для існування, медикаментами, одягом, ремонтом квартири та забезпечувати належний догляд та необхідну допомогу. Натомість він передав відповідачу у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,3 кв.м. Як зазначив позивач, відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, не звертає уваги на його потреби і стан здоров`я, не забезпечує харчуванням, медикаментами, тощо. Крім того, відповідач отримала реєстрацію на проживання у квартирі та вселилася разом із своїм чоловіком до квартири, та зайнявши певну житлову частку квартири позбавила його можливості жити на цій території, що вважає порушенням умов договору.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Розірвано договір довічного утримання, укладений 04.08. 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений 04.08.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В., за реєстровим номером №459.
Скасовано заборону на квартиру АДРЕСА_1 , накладену 04.08.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В., за реєстровим номером №460 після набрання чинності даним рішенням.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права висновки якого не відповідають обставинам справи та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скарга містить посилання на категоричне заперечення проти розірвання договору довічного утримання, у зв`язку із фактичним належним виконанням умов цього договору. Також були заявлені клопотання про допит свідків, які можуть підтвердити обставини на які вона посилається.
29.10.2020 р. підготовче судове засідання було проведено та закрито без її участі та участі її представника, яка подала до суду належним чином оформлену заяву із проханням відкладення підготовчого судового засідання обґрунтовуючи це невідкладністю термінових слідчих дій, на яких вона була присутня в якості захисника (санкція про обрання запобіжного заходу). Дані вимоги судом категорично проігнорувано та закрито підготовче судове засідання у їх відсутність.
Вважає, що позивача ОСОБА_3 було введено в оману з боку сторонніх осіб, які наполягали на розірванні із нею договору довічного утримання.
При вирішенні справи не було належним чином досліджено усіх доказів.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Павлов Є.О. просить рішення залишити без змін, скаргу без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази, щодо належного виконання відповідачем своїх обов`язків по довічному утриманню позивача.
Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судовим розглядом встановлено, що 04.08.2018 року між ОСОБА_3 (відчужувач) та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду) - (надалі Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурною Д.В., реєстровий № 459.
За умовами договору, позивач передав у власність відповідача належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,3 кв.м., яка оцінена сторонами у 470000,00 грн. 
Відповідно до договору довічного утримання нотаріусом накладено заборона відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстровий номер 460.
Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу
Відповідно  до частини першої ст. 749 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок  набувача за договором довічного утримання  та   передбачено,  що  у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача.
У відповідності до п. 2 Договору ОСОБА_2 приймає у власність квартиру, зобов`язується повністю утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати його харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядати за внутрішнім та зовнішнім технічним станом відчужуваної за цим договором квартири, а також надати можливість безкоштовного довічного користування квартирою. Ціна матеріального забезпечення (продуктів, одягу, необхідної допомоги) встановлена сторонами в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої законодавством України.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).
За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, позивач посилалась на те, що відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, не звертає уваги на його потреби і стан здоров`я, не забезпечує харчуванням, медикаментами, тощо, що є підставою для його розірвання.  
Проте, судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідачка належним чином не виконує своїх зобов`язань за договором довічного утримання.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не заперечував того, що відповідачкою проводились усі необхідні для його життєдіяльності заходи: прогулянки, харчування, купівля речей, надання допомоги із гігієнічних процедур, допомагала у відвідуванні медичних закладів, тощо. 
У 2020 році позивач уклав шлюб, з чим і пов`язував фактично необхідність розірвати договір довічного утримання, що не можна вважати підставою для його розірвання з огляду на вимоги закону
З пояснень сторін, наданих суду апеляційної інстанції можна дійти висновку, що саме після укладення шлюбу позивачем, між сторонами почались складатись стосунки, які призвели до конфлікту між ними. Після цього відповідачка була змушена звільнити квартиру, у якій проживає позивач.
За таких обставин судова колегія доходить висновку про те, що бажання позивача розірвати Договір виникло в результаті зміни, яка сама по собі не може бути підставою для застосування наслідків, передбачених ст.ст. 755, 756 ЦК України.
Відповідачка пояснювала в судах першої та апеляційної інстанції, що будь-яких письмових доказів на підтвердження понесених нею витрат на виконання умов Договору вона не збирала та суду надати не може.
Враховуючи пояснення самого позивача про те, що відповідачкою здійснювався нагляд за ним, а саме вона готувала їжу, виводила його на прогулянки здійснювала прибирання квартири. Допомагала у здійсненні ним гігієнічних процедур, судова колегія вважає, що відповідачкою здійснювалось виконання умов, передбачених п.2.1 Договору, укладеного між сторонами.
Щодо розміру матеріального забезпечення передбаченого п.2.2 договору (одна мінімальна заробітна плата на місяць) судова колегія зазначає, що відповідачкою здійснювалась оплата за комунальні послуги та вона несла витрати на придбання продуктів харчування.
Посилання позивача на те, що розмір його пенсії перевищує розмір доходів відповідачки не можна взяти до уваги, оскільки з пояснень ОСОБА_2 можна зробити висновок, що в утриманні позивача приймав участь її чоловік.
Посилання позивача на те, що відповідачка здійснила крадіжку належних йому документів та грошових коштів не підтверджується наданими суду доказами.
Враховуючи наведене судова колегія не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.
Судові витрати вирішені в порядку ст. 141 ЦПК України.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ,376, 381, 382-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 1152,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 

Судді:                                                                                   І.В. Бурлака

                                                                                                  В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.