Ухвала
 
22 березня 2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 752/21307/18
провадження № 61-4272ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що 13 жовтня 2015 року ОСОБА_1 , в інтересах сім`ї, яка складається з осіб: мати, батько, брат і він (вони є інвалідами) уклав кредитний договір № 0040 у відділенні АТ «Ощадбанк»по АДРЕСА_1 для утеплення квартир (придбання пластикових вікон) за державною програмою енергоефективності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2011 року № 1056 на загальну суму 9 497,00 грн, з відшкодуванням їм 70 % суми «енергоефективного» кредитування, як особам, які користуються субсидією при оплаті житлово-комунальних послуг. Зазначена сума коштів була перерахована на його рахунок, а він перерахував кошти виробнику вікон. 14 грудня 2015 року їм було відшкодовано лише 2 849,00 грн, що становить 30 % кредитної суми, на їх подальші звернення і скарги до АТ «Ощадбанк» реакції не було і вони продовжували сплачувати відсотки по кредитній сумі, яка їм не повернута. Загальна сума надлишково сплачених відсотків за кредитну суму склала 3 800,00 грн за весь період до кінця погашення.
Із відповіді Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження стало відомо, що ситуація виникла через недобросовісне виконання працівниками АТ «Ощадбанк» своїх посадових обов`язків, які не подали документи ОСОБА_1 до реєстру Держенергоефективності для перерахування йому 70 % кредитних коштів замість 30 %, що визнано і самим банком в листах від 09 лютого 2018 року та від 21 листопада 2017 року. Через два роки їх сім`ї було повернуто 4 000,00 грн сплачених ними кредитних коштів, але вони добросовісно щомісяця сплачували на користь банку проценти за користування цими кредитними коштами і таким чином понад лишок сплатили банку 3 800,00 грн процентів.
Вказував, що він та його сім`я витерпіли приниження та нервування, переживання за таке зухвале і недобросовісне відношення до людей, вони всі хворіли, їх захворювання загострились в результаті нервування та приниження, а його батько помер, отримавши нервові стреси та переживання, йому самому довелося звертатись до лікарів і систематично протягом грудня 2015 року по березень 2018 року лікуватись від хвороб на ґрунті нервових стресів і поневірянь через злочинну недбалість працівників Ощадбанку, на ліки та обстеження і лікування він витратив 32 503,74 грн. Також він зазнав значних моральних страждань та принижень в результаті порушення його законних прав, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, які він оцінює в 500 000,00 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року в позові відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.              
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової шкоди у розмірі 32 503,74 грн та моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн, яка у сумі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн), а тому постанова Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягає касаційному оскарженню.
 
Щодо доводів заявника про те, що справа має для нього виняткове значення,  Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, не надав будь-яких доказів на підтвердження наведених ним обставин. 
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).
 
Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (ухвала від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик