Справа № 347/2020/18 
Провадження № 22-ц/4808/95/21 
Головуючий у 1 інстанції Крилюк  М. І. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Фединяка В.Д., Максюти І.О.
секретаря                        Єлісевич О.М.
з участю представника апелянта ОСОБА_1 , позивача-відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування заподіяної майнової шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , поданою його представником ОСОБА_1 , на рішення Косівського районного суду, ухвалене у складі судді Крилюк М.І. 22 вересня 2020 року в м. Косів, 
в с т а н о в и в:
10.10.2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної шкоди.
Позов мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,1587 га в АДРЕСА_1 . На її земельній ділянці ростуть плодові дерева породи черешня, вишня та інші. Дерева знаходяться на значній відстані від господарства та земельної ділянки відповідача та жодних незручностей йому не приносять. Проте, 05.04.2018 року її сусід ОСОБА_4 без її дозволу та згоди зрубав три фруктових дерева, а саме дві вишні та одну черешню. Дані фруктові дерева були плодоносними і вона планувала зібрати урожай. Незаконними діями відповідача їй спричинено матеріальну шкоду на суму 23 962 грн, яка виражається в тому, що через рубку дерев вона втратила вигоду з них. 
Посилаючись на наведене, просила зобов`язати ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 , стягнути з нього спричинену їй матеріальну шкоду в сумі 23 962 грн та судові витрати по справі. 
20.12.2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування заподіяної майнової шкоди.
Зустрічний позов мотивував тим, що у 2016 році ОСОБА_2 разом зі своїм батьком ОСОБА_5 демонтували частину своєї огорожі, проникли на належну йому земельну ділянку, на якій всупереч його волі самовільно зрубали дев`ять фруктових дерев сорту груші, яблуні, черешні, сливи та горіха. Стовбури фруктових дерев вони забрали собі, а гілля та інші непотрібні їм залишки залишили на його земельній ділянці. Взимку від снігу зламалася вишня ОСОБА_2 , яка всупереч вимогам земельного законодавства була висаджена біля самої їхньої огорожі. Падаючи, вишня потрапила на балкон його будинку і пошкодила вікно. Забрати вишню та відшкодувати йому спричинену майнову шкоду ОСОБА_2 відмовлялася. Тому він змушений був найняти робітників, які розчистили його господарство від зламаної вишні. Крім того, ОСОБА_2 , грубо порушуючи ДБНіП України, на самій межі незаконно побудувала гараж, дах якого виходить на його земельну ділянку, та самовільно захопила частину належної йому земельної ділянки розміром 28х4 м. 
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_4 просив зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому самовільно зайняту земельну ділянку розміром 28х4 м; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою шляхом знесення самовільно спорудженого гаража; стягнути з неї 25 000 грн майнової шкоди та судові витрати по справі.
Рішенням Косівського районного суду від 22.09.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 23 962 грн матеріальної шкоди та 705 грн сплаченого судового збору.
В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування заподіяної майнової шкоди відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що матеріалами справи, а також поясненнями самого відповідача ОСОБА_4 підтверджується, що на належній ОСОБА_2 земельній ділянці росли плодові дерева породи вишня та черешня, які він самовільно зрубав. Діями відповідача позивачу чиняться перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, а тому вимога ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є підставною та підлягає до задоволення. Крім того, підлягає до задоволення вимога ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 23 962 грн, розрахована нею згідно долучених до матеріалів справи даних Головного управління статистики в Івано-Франківській області від 27.06.2018 року.
Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 , то він не підлягає до задоволення, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вимог ОСОБА_4 за зустрічним позовом. До матеріалів справи долучені тільки медичні документи ОСОБА_4 , які не мають будь-якого відношення до заявлених ним вимог.
Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 , представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що суд першої інстанції абсолютно безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 чинилися перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною їй земельною ділянкою та їй завдано матеріальну шкоди, оскільки наведені ОСОБА_2 у позовній заяві обставини не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами. Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що на земельній ділянці ОСОБА_2 взагалі росли саме плодові дерева; що це дерева саме вишні та черешні і який сорт, чи то дикорослі дерева; який вік даних дерев, плодоносний чи ще ні. Також матеріали справи не містять доказів, що дані дерева було зрубано саме ОСОБА_4 і коли. Заявляючи вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, ОСОБА_2 не довела факту здійснення відповідачем перешкод у реалізації її права користування та розпорядження своїм майном, а також не зазначила в чому полягають такі перешкоди. Судом першої інстанції дані обставини також не з`ясовувались.
Представник апелянта вказує, що в оскаржуваному рішенні суд зіслався на пояснення ОСОБА_6 , згідно якого остання вказала, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_4 та 05.04.2018 року бачила як ОСОБА_4 зрубав вишню та дві черешні на присадибній ділянці її дочки ОСОБА_2 . Однак, під час розгляду даної справи ОСОБА_6 не викликалася в суд та не надавала пояснень як свідок. 
Представник апелянта вважає безпідставним висновок суду про те, що факт вчинення незаконних дій не заперечив і сам відповідач, оскільки з долученого до матеріалів справи пояснення ОСОБА_4 видно, що він попросив людей допомогти йому зрубати дерева на сусідній земельній ділянці, оскільки попередньо він пояснював сусіду, що дана деревина йому заважає. Проте, під час розгляду справи ОСОБА_4 узагалі не надавав ні усних, ні письмових пояснень. Більше того, згідно висновку по рапорту оперативного чергового Косівського ВП ГУНП від 06.04.2018 року опитана з даного приводу ОСОБА_2 пояснила, що 05.04.2018 року біля 18 год. до неї на мобільний телефон зателефонувала її мати ОСОБА_6 , яка повідомила, що сусід ОСОБА_4 обрізав гілля дерев, які виступали на його територію, а опитані ОСОБА_4 та ОСОБА_7 пояснили, що 05.04.2018 року вони обрізали гілля дерев, які виступали на їхню земельну ділянку. У своїх поясненнях, наданих по даному факту працівнику поліції, ОСОБА_4 також пояснив, що обрізав гілля дерев, які ростуть біля самої огорожі і які виступали на його територію. Відтак, відповідач визнав факт обрізання гілля дерев, а не рубку самих дерев.
На думку представника апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 23 962 грн матеріальної шкоди, оскільки така шкода є недоведеною. Крім того, незрозуміло як згідно статистичних даних можливо розрахувати матеріальну шкоду про можливий майбутній незібраний врожай.
Також представник апелянта стверджує, що при розгляді справи судом не з`ясовано кому належить земельна ділянка, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 та з території якої відбулося спилювання її дерев. Вказує, що дана земельна ділянка не належить ОСОБА_4 , її власниками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а тому суд повинен був залучити їх до участі у справі як співвідповідачів.
З наведених підстав представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
ОСОБА_2 надіслала суду відзив на апеляційну скаргу, однак в порушення частини 4 статті 360 ЦПК України до даного відзиву не додала докази надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи.
Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено надання судом строку на усунення недоліків відзиву, а тому, оскільки відзив не відповідає вимогам частини 4 статті 360 ЦПК України, він не береться судом до уваги.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.
Позивач-відповідач ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині відмови в зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування заподіяної майнової шкоди, сторонами не оскаржується, а тому в силу частини 1 статті 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1587 га за цією ж адресою, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 09.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Ромовською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №383 (а.с. 6).
Відповідач-позивач ОСОБА_4 проживає по сусідству з ОСОБА_2 , а саме по АДРЕСА_1 (а.с. 23).
З висновку по рапорту оперативного чергового Косівського ВП ГУНП від 06.04.2018 року вбачається, що 05.04.2018 року ОСОБА_2 повідомила про те, що її сусід ОСОБА_4 на її присадибній ділянці зрубав плодові дерева та погрожував (а.с. 8).
В ході розгляду повідомлення було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають в с. Старі Кути по сусідству та перебувають між собою в неприязних відносинах через різні сусідські непорозуміння.
Опитана з даного приводу ОСОБА_2 пояснила, що 05.04.2018 року біля 18 год. до неї на мобільний телефон зателефонувала мати ОСОБА_6 , яка повідомила, що сусід ОСОБА_4 обрізав гілля дерев породи вишня та черешня, які виступали на його присадибну ділянку. Тоді ОСОБА_6 зробила зауваження ОСОБА_4 , внаслідок чого між вказаними особами виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 обізвав нецензурними словами ОСОБА_6 . Даний конфлікт був короткочасним, відбувався в стороні від громадського місця, а тому громадський порядок в с. Старі Кути Косівського району порушений не був. 
Опитані з даного приводу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 пояснили, що 05.04.2018 року вони обрізали гілля дерев, які виступали на їхню земельну ділянку із господарства ОСОБА_6 , на що надійшла остання і під час розмови між ними виникла сварка. У своїх поясненнях ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вказали, що ОСОБА_6 не обзивали і дане повідомлення вважають наклепом.
Відповідно до вищевказаного висновку, а також листа Косівського ВП ГУНП, адресованого ОСОБА_2 (а.с. 9), з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення антигромадської поведінки в майбутньому.
Згідно акту обстеження земельної ділянки від 01.05.2018 року, складеного постійною комісією з питань земельних відносин, лісових ресурсів та надзвичайних ситуацій Старокутської сільської ради (а.с. 5), комісією зі слів ОСОБА_2 встановлено, що її суміжний землекористувач ОСОБА_4 без її згоди зрубав на її земельній ділянці три дерева породи черешні та вишні орієнтовно віком 15 років. Комісія, оглянувши вищевказані зрізані дерева, встановила, що вони росли на відстані 50-80 см від їхньої спільної огорожі. ОСОБА_4 дав пояснення, що він розмовляв з п. Іваном, батьком ОСОБА_2 , який проживає спільно з дочкою, приблизно два роки тому назад і просив його зрізати вищезгадані дерева, так як вони своїми кронами заходять на їхню присадибну ділянку і створюють незручності, а саме одна з черешень росла прямо над погребом і спричиняла його руйнування. Друга вишня взимку під вагою снігового покриву розламалася і, впавши на балкон житлового будинку ОСОБА_4 , розбила вікно. Пан ОСОБА_9 , батько ОСОБА_2 , пообіцяв зрізати дані дерева, але так нічого не зробив. Комісія рекомендувала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дотримуватись добросусідських відносин та дане питання вирішити самостійно. У разі не вирішення питання звернутись до Косівського районного суду.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В силу положень частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.
Згідно положень зазначеної статті держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Висновок суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ґрунтується на висновку по рапорту оперативного чергового Косівського ВП ГУНП від 06.04.2018 року (а.с. 8)та на акті обстеження земельної ділянки від 01.05.2018 року, складеному постійною комісією з питань земельних відносин, лісових ресурсів та надзвичайних ситуацій Старокутської сільської ради (а.с. 5). Однак, поза увагою суду залишилась та обставина, що у висновку дільничним інспектором тільки зафіксовано, що йому стало відомо з пояснень учасників конфліктної ситуації, на місце події він не виїжджав, не фіксував вигляд дерев, про які йшла мова в їх поясненнях. Більше того, зі слів ОСОБА_2 він записав, що їй з телефонного дзвінка матері ОСОБА_6 стало відомо, що сусід ОСОБА_4 обрізав гілля дерев породи вишня та черешня, які виступають на його сторону подвір`я. Також суд не звернув увагу на те, що акт обстеження земельної ділянки комісією сільської ради складений за спливом майже місячного терміну 01.05.2018 року. В акті також зазначено пояснення ОСОБА_2 та її суміжного землекористувача ОСОБА_4 , і що комісія, оглянувши вищевказані зрізані дерева, встановила, що вони росли на відстані 50-80 см від їхньої спільної огорожі. Акт не містить відомостей на скільки ті дерева зрізані, чи обрізані тільки гілля дерев до стовбурів, чи зрубано стовбур дерев.
Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Статтею 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Положеннями ст. 105 ЗК України передбачено, що у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені, гілля дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. 
Отже, таке положення стосується саме випадків, коли корені або гілки дерева проникли із сусідньої ділянки і створюють перешкоди для землекористувача в користуванні своєю земельною ділянкою. Відповідач ОСОБА_4 в поясненнях дільничному інспектору та комісії Старокутської сільської ради обґрунтовував обрізання гілок дерев позивача, що проникають на його земельну ділянку та чинять перешкоди в користуванні його земельною ділянкою. Позивач не спростувала таких пояснень відповідача.
З аналізу наведеної норми слідує, що обрізати корені, гілля дерев і кущів можна лише на своїй земельній ділянці, без проникнення на земельну ділянку сусіда.
Позивач не надала пояснень та доказів про те, що відповідач для зрізання дерев проникав на її земельну ділянку. При цьому суд зауважує, що станом на квітень 2018 року (на час настання спірних правовідносин) відповідачу було 78 років.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновок суду, що позивачу чиняться суміжним землекористувачем ОСОБА_4 перешкоди в користуванні її земельною ділянкою не відповідає матеріалам справи та є помилковим, зроблений без належних допустимих та достатніх доказів. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні її земельною ділянкою. 
В силу пункту «ґ» частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків. 
Відтак, позивач обґрунтовує спричинення їй матеріальної шкоди в розмірі 23 962 грн як упущену вигоду внаслідок самовільної рубки відповідачем її трьох плодоносних дерев.
В ЦК України міститься визначення поняття збитків. 
Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем прав позивача у зв`язку з чиненням ним перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою не відповідає встановленим обставинам справи, то як наслідок безпідставною є вимога ОСОБА_2 про відшкодування з ОСОБА_4 23 962 грн матеріальної шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 376 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення. По суті встановленого в позові ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що позивач понесла витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 705 грн, що підтверджується квитанцією від 08.10.2018 року (а.с. 1), відповідач поніс витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 114,40 грн, що підтверджується квитанцією від 07.12.2020 року (а.с. 220).
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в позові, то понесені нею витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 705 грн не підлягають відшкодуванню з ОСОБА_4 , а понесені ним витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 114,40 грн. слід стягнути з ОСОБА_2 в його користь. 
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Косівського районного суду від 22 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної шкоди відмовити.
В решті рішення Косівського районного суду від 22 вересня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , - 2 114,40 грн витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк
І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 03 лютого 2021 року