УХВАЛА
 
22 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 2-18/97
Провадження № 13-19зво21
Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 
перевірив заяву ОСОБА_2 про перегляд постановлених щодо нього судових рішень за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судомі
ВСТАНОВИВ:
Вироком Одеського обласного суду від 19 лютого 1997 року  ОСОБА_2 засуджено за пунктами «а, г» статті 93, частиною 2 статті 141,   частиною 3 статті 142, частиною 2 статті 145 Кримінального кодексу України 1960  року (далі – КК 1960 року) із застосуванням положень статті 42 КК 1960 року до покарання у виді смертної кари.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 10 липня 1997 року вирок суду залишено без змін.
Ухвалою Одеського обласного суду від 04 жовтня 2000 року, вирок Одеського обласного суду від 19 лютого 1997 року щодо ОСОБА_2 приведено у відповідність із Законом України від 22 лютого 2000 року N 1483-III«Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України » та замінено призначене йому покарання у виді смертної кари на покарання у виді довічного позбавлення волі.
У заяві, яка надійшла до Великої Палати Верховного Суду  та зареєстрована 19 лютого 2021 року,ОСОБА_2 посилається на низку рішень Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), зокрема, «Петухов проти України», «Ласло Магьяр проти Угорщини», «Мюррей проти Нідерландів», «Кафкаріс проти Кіпру» «Оджалан проти Туреччини, «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», «Лєже проти Франції». 
Заявник вважає себе особою, на користь якої було постановлено рішення «Петухов проти України». Вказує, що у зв`язку з констатованими ЄСПЛ у цьому рішенні порушеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), до нього не може бути застосовано покарання у виді довічного позбавлення волі; таке покарання повинно бути змінено на інший вид покарання, що відповідав би нормам Конвенції, Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) і ст. 93 КК 1960 року.
Засуджений ОСОБА_2 зокрема просить відкрити провадження за його заявою на підставі пункту 2 частини 3 статті 459 КПК, винести відповідне законне судове рішення на підставі статті 3 Конвенції, статей 8, 9, 24, 28, 55 Конституції України, статей 3 та 93 КК 1960 року, статей 8, 9, 90 КПК та практики ЄСПЛ, відображеної у справах «Петухов проти України» та інших, наведених заявником, змінити вирок Одеського обласного суду від 19 лютого 1997 року шляхом заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі строком п`ятнадцять років, а у зв`язку з відбуттям цього терміну – повністю звільнити його від подальшого відбування покарання, обмежившись вже відбутим строком. 
Заявник просить відновити його порушені права в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом заміни такого покарання на позбавлення волі на строк 15 років.
Перевіривши заяву на відповідність вимогам статті  462  КПК, приходжу до висновку про необхідність залишення заяви без руху з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 459 КПК встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом є виключною обставиною.
Заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 3 статті 459 цього Кодексу, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 461 КПК може бути подано особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною.
Як вбачається з заяви, ЄСПЛ як міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною,у згаданих заявником рішеннях, постановив рішеннящодо інших осіб, а не щодо ОСОБА_2 .
Однак, у додатках до заяви ОСОБА_2 міститься лист з Міністерства юстиції України щодо виконання рішення ЄСПЛ у справі «Лопата та інші проти України» від 10 грудня 2020 року, а також стислий виклад його змісту. Зазначеним рішенням (заяви №84210/17 та 23 інших), у тому числі щодо ОСОБА_2 (заява 26708/19), констатовано порушення статті  3 Конвенції щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
Заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами повинна відповідати вимогам до її форми та змісту, встановленим частиною  2 статті 462 КПК, та містити, зокрема, обґрунтування наявності виключних обставин.
Проте в поданій заяві ОСОБА_2 взагалі не наводить обґрунтування того, як констатоване ЄСПЛ порушення саме у справі «Лопата та інші проти України» вплинуло на справедливість судового розгляду і ухвалених процесуальних рішень щодо нього. 
Викладене вище свідчить про відсутність у заяві обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність виключних обставин (пункт 5 частина 2 статті 462 КПК).
Відповідно до частини 3 статті 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини 3 статті 429 цього Кодексу, тобто заява повертається заявнику.
Недоліки заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами позбавляють можливості вирішити питання про відкриття провадження і є підставою для залишення заяви без руху та надання заявникові строку для усунення недоліків з метою виконання ним вимог пункту 5 частини  2 статті 462 КПК.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 429, 462, 464 Кримінального процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_2 про перегляд постановлених щодо нього судових рішень за виключними обставинами залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі, якщо недоліків не буде усунуто у встановлений строк, заяву буде повернуто заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Великої Палати
Верховного Суду                                                                                                ОСОБА_1